ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 вересня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/10403/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
         суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
     розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
          на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року (головуючий суддя Сацький Р.В.) 
          в адміністративній справі №280/10403/21 за позовом   ОСОБА_1 до відповідача  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області    про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач,  ОСОБА_1 , 01.11.2021 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №84650008296 від 20.08.2021 про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»;
- зобов`язати відповідача призначити, нарахувати позивачу, починаючи з 13.08.2020 пенсію відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».          
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно не враховано період навчання у юридичному вузі 05.08.1996  по 29.06.2000, як період військової служби, до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років за нормами Закону, оскільки довідка від 07.08.2020 № 3141 не завірена печаткою; період служби в органах внутрішніх справ з 05.08.1996  по 13.08.2003, оскільки у довідці від 20.07.2021 № 1/683 та у трудовій книжці не зазначено на яких посадах проходила служба. Внаслідок цього відповідачем необґрунтовано зроблено висновок щодо недостатності стажу, необхідного для призначення пенсії на підставі  статті 86 Закону України «Про прокуратуру». 
          Рішенням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №084650008296 від 20.08.2021 про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 від 13.08.2021  з зарахуванням періодів його роботи з 05.08.1996 по 13.08.2003  до вислуги років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
В іншій частині позовної заяви відмовлено.         
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що на час звернення позивача за призначенням пенсії набрав чинності  Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, ч.1 ст.86 якого визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2020 року і пізніше – 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Суд першої інстанції зазначив, що наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. Згідно довідки Донецького юридичного інституту № 4/1-3141 від 07.08.2020  позивач, як курсант, навчався у Донецькому інституті внутрішніх справ при Донецькому державному університеті на денній формі навчання за державним замовленням: згідно наказу Донецького інституту внутрішніх справ при Донецькому державному університеті від 02.08.1996 № 171 о/с про зарахування на навчання курсантом та присвоєння спеціального звання «рядовий міліції», з 05.08.1996; згідно наказу Донецького інституту внутрішніх справ при Донецькому державному університеті від 29.06.2000 № 108 о/с про присвоєння спеціального звання «лейтенант міліції»; згідно наказ Донецького інституту внутрішніх справ при Донецькому державному університеті від 29.06.2000 № 110 о/с про відрядження у розпорядження УМВС України в Запорізькій області у зв`язку із закінченням навчання, з 29.06.2000. Довідка від 07.08.2020 №4/1-3141 має кутовий штамп, вихідний номер та дату, підписана уповноваженою особою. Також довідка немає жодних дефектів щодо написання прізвища, ім`я по батькові позивача, складена на підставі інформації, що міститься в електронних базах даних Донецького юридичного інституту МВС України. Таким чином позовні вимоги щодо зарахування стажу з 05.08.1996 по 29.06.2000 підлягають задоволенню.          Щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи за вислугу років період служби в органах внутрішніх справ з 05.08.1996 по 13.08.2003 суд першої інстанції вказав, що з урахуванням того, що діючим законодавством визначено відношення особі, яке має спеціальне звання «лейтенант міліції» до осіб середнього начальницького складу, додаткове підтвердження для зарахування до стажу роботи за вислугу років період проходження служби на посаді осіб начальницького складу, з огляду на наявність в довідці Донецького юридичного інституту №4/1-3141 від 07.08.2020 відомостей про присвоєння спеціального звання «лейтенант міліції», не потребується. Вислуга років на день звільнення позивача складає: у календарному обчисленні - 07 років 00 місяців 09 днів, у пільговому обчисленні - 07 років 02 місяці 00 днів. Під час проходження служби в ОВС позивач відносився до осіб молодшого та середнього начальницького складу. Відтак належним способом захисту у даній справі є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, яка викладена у рішенні  від 20.08.2020 №084650008296 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії позивача від 13.08.2021 з зарахуванням періодів його роботи з 05.08.1996 по 13.08.2003 до вислуги років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
          В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що зарахування судом періоду служби в органах внутрішніх справ з 05.08.1996 по 13.08.2003 до стажу роботи за вислугою років роботи позивача суперечить вимогам ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697, де до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів тільки на посадах начальницького складу. Зауважує, що звання «Лейтенант міліції» присвоєне позивачу тільки з 29.06.2000 року, до цього часу присвоєне звання «рядовий міліції». Відтак, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років 25 років, відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».
В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 серпня 2021 року ОСОБА_1 , враховуючи норми ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років та необхідними документами, серед яких довідки Донецького юридичного інституту № /1-3141 від 07.08.2020, довідки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області № 1/683 від 20.07.2021.
Рішенням про відмову у призначенні пенсії №084650008296 від 20.08.2021 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії. Відмова в призначенні пенсії обґрунтована тим, що відповідно до наданих документів страховий стаж складає 25 років 3 дні, стаж роботи за вислугу років 17 років 11 місяців 24 дні, робота на прокурорських посадах складає 17 років 11 місяців 24 дні. 
При цьому до стажу роботи за вислугою років не зараховано:
- період навчання з 05.08.1996  по 29.06.2000, як період військової служби, до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років за нормами Закону, оскільки довідка від 07.08.2020 № 4/1-3141 не завірена печаткою;
- період служби в органах внутрішніх справ з 05.08.1996  по 13.08.2003, оскільки у довідці від 20.07.2021 № 1/683 та у трудовій книжці не зазначено на яких посадах проходила служба.
Позивач вважає протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні  пенсії за вислугою років.
Суд першої інстанції позов задовільнив частково.          Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992  № 2232-ХІІ, Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990р. № 565-ХІІ.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до  ст. 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1  ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
На час звернення позивача (12 серпня 2021 року) до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою років набрав чинності  Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, частиною 1 ст.86 якого визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше – 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Частиною 8      статті 86 Закону України «Про прокуратуру»    визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які, в тому числі, безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.
Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (ч.13  ст.86 Закону України «Про прокуратуру»).
Відповідно до вимог пункту 5 частини 1  статті 16 Закону України «Про прокуратуру», гарантії незалежності прокурора забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.
Стосовно можливості зарахування періоду навчання позивача у Донецькому інституті внутрішніх справ з 05.08.1996 по 29.06.2000 колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частин 2 та 3  ст. 18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990р. № 565-ХІІ, в редакції, яка діяла на час навчання у навчальному закладі системи МВС України, вбачається, що особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.
Згідно Переліку вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.97  № 1410, Університеті внутрішніх справ (Донецький інститут внутрішніх справ) входить до переліку вищих навчальних закладів МВС України та відноситься до вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти.
Наказ Міністра внутрішніх справ України №62 від 14.02.2008 "Про затвердження Положення про вищі навчальні заклади Міністерства внутрішніх справ України" визначає, що статус "курсант" надається особам рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ (військовослужбовцям, що не мають звань офіцерів), які навчаються у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України.
У відповідності до положень п. 3 ч. 1  статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992  № 2232-ХІІ, початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Згідно з положеннями ч. 2  статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992  № 2232-ХІІ, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно ч. 1  ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"  зазначено, що навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Вищий адміністративний суд визначив свою правову позицію з цього питання при розгляді аналогічної справи (ухвала від 02.06.2016 по справі К/800/6861/16), зазначивши, що військова служба (навчання) в училищах (інститутах) МВС України курсантів є строковою військовою службою.
На підтвердження періоду навчання позивача у Донецькому інституті внутрішніх справ з 05.08.1996 по 29.06.2000 матеріали справи містять довідку Донецького юридичного інституту № 4/1-3141 від 07.08.2020, згідно якої  позивач, як курсант, навчався у Донецькому інституті внутрішніх справ при Донецькому державному університеті на денній формі навчання за державним замовленням (а.с. 13):
- наказ Донецького інституту внутрішніх справ при Донецькому державному університеті від 02.08.1996 № 171 о/с про зарахування на навчання курсантом та присвоєння спеціального звання «рядовий міліції», з 05.08.1996;
- наказу Донецького інституту внутрішніх справ при Донецькому державному університеті від 29.06.2000 № 108 о/с про присвоєння спеціального звання «лейтенант міліції»;
- наказ Донецького інституту внутрішніх справ при Донецькому державному університеті від 29.06.2000 № 110 о/с про відрядження у розпорядження УМВС України в Запорізькій області у зв`язку із закінченням навчання, з 29.06.2000.
Водночас відповідач, обґрунтовуючи відмову зарахувати вищезазначений стаж до вислуги років, послався на те, що довідка від 07.08.2020 № 3141 не завірена печаткою. 
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно  до ст. 58-1 ГКУ відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця
Згідно ч. 1, 2 ст. 55 ГКУ суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Суб`єктами господарювання є:
1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 
2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 58-1 ГКУ суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.
Відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом.
Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.
Отже, довідка Донецького юридичного інституту №4/1-3141 від 07.08.2020  підтверджує, що позивач, як курсант, навчався у Донецькому інституті внутрішніх справ при Донецькому державному університеті на денній формі навчання за державним замовленням:
- згідно наказу Донецького інституту внутрішніх справ при Донецькому державному університеті від 02.08.1996 № 171 о/с про зарахування на навчання курсантом та присвоєння спеціального звання «рядовий міліції», з 05.08.1996;
- згідно наказу Донецького інституту внутрішніх справ при Донецькому державному університеті від 29.06.2000 № 108 о/с про присвоєння спеціального звання «лейтенант міліції»;
- згідно наказ Донецького інституту внутрішніх справ при Донецькому державному університеті від 29.06.2000 № 110 о/с про відрядження у розпорядження УМВС України в Запорізькій області у зв`язку із закінченням навчання, з 29.06.2000.
Довідка від 07.08.2020 №4/1-3141 має кутовий штамп, вихідний номер та дату, підписана уповноваженою особою. Також довідка немає жодних дефектів щодо написання прізвища, ім`я по батькові позивача, складена на підставі інформації, що міститься в електронних базах даних Донецького юридичного інституту МВС України.
Таким вказаний документ дає підстави для зарахування до стажу роботи періоду навчання з 05.08.1996 по 29.06.2000.
Стосовно можливості зарахуванні до стажу роботи за вислугу років періоду служби в органах внутрішніх справ з 05.08.1996  по 13.08.2003 суд зазначає наступне.
Частиною 6 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ.
Відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, яким згідно п.1 визначався порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.    До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.
Пунктом 2 зазначеного Положення передбачено, що особам присвоюються спеціальні звання, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ. Отже, до осіб начальницького складу органів внутрішніх справ відносяться особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно відповідні спеціальні звання, встановлені законодавством.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачу за час проходження служби були присвоєні такі звання:
- згідно довідки Донецького юридичного інституту № 4/1-3141 від 07.08.2020  позивач, як курсант, навчався у Донецькому інституті внутрішніх справ при Донецькому державному університеті на денній формі навчання за державним замовленням:
- згідно наказу Донецького інституту внутрішніх справ при Донецькому державному університеті від 02.08.1996 № 171 о/с про зарахування на навчання курсантом та присвоєння спеціального звання «рядовий міліції», з 05.08.1996;
- згідно наказу Донецького інституту внутрішніх справ при Донецькому державному університеті від 29.06.2000 № 108 о/с про присвоєння спеціального звання «лейтенант міліції»;
- згідно наказу Донецького інституту внутрішніх справ при Донецькому державному університеті від 29.06.2000 № 110 о/с про відрядження у розпорядження УМВС України в Запорізькій області у зв`язку із закінченням навчання, з 29.06.2000.
Таким чином, особа, яка має спеціальне звання «лейтенант міліції» віднесена до осіб середнього начальницького складу, при цьому, додаткове підтвердження для зарахування до стажу роботи за вислугу років періоду проходження служби на посаді осіб начальницького складу, з огляду на наявність в довідці Донецького юридичного інституту № 4/1-3141 від 07.08.2020 відомостей про присвоєння спеціального звання «лейтенант міліції», не потребується.
З    наданої до матеріалів справи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається:
з 05.08.1996 по 14.08.2003 – проходив службу в органах внутрішніх справ безперервно (07 років 00 місяці) – Наказ ДІВС №171о/с від 02.08.1996, Наказ МВС №243 відд 14.08.2003…
Також, в матеріалах адміністративної справи міститься довідка Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області № 1/683 від 20.07.2021, в якій зазначено, що ОСОБА_1 у період з 05 серпня 1996 року (наказ ректора Донецького інституту внутрішніх справ МВС України від 02.08.1996 № 171 о/с) до 14 серпня 2003 року безперервно проходив службу в органах внутрішніх справ (а.с. 15).
Наказом УМВС України в Запорізькій області від 14.08.2003 № 243 о/с звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за п. 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботі в інші міністерства і відомства) з 14 серпня 2003 року.
Вислуга років на день звільнення складає: 
у календарному обчисленні - 07 років 00 місяців 09 днів, 
у пільговому обчисленні - 07 років 02 місяці 00 днів (а.с. 15).
Довідкою Запорізької обласної прокуратури підтверджується, що позивач з серпня 2003 року працює в органах прокуратури. Станом на 28.07.2021 року стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури на прокурорських посадах складає 17 років 11 місяців 07 днів (а.с. 16).
Зазначені докази дають підстави для висновку, що під час проходження служби в ОВС позивач відносився до осіб молодшого та середнього начальницького складу.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії з зарахуванням періодів його роботи з 05.08.1996 по 13.08.2003  до вислуги років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою  Конституція України  виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до  ст.17 Конституції України  перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999  №8-рп/99  у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вперше у рішенні у справі "Міллер проти Австрії'" від 16 грудня 1974 року, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і у рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у п.23 рішення «Кічко проти України» від 08.11.2005, а саме: якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугою років, виходячи з висновків, що викладені у даному рішенні.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржувалося, то в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався. 
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.01.2022 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 13.09.2022 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
В повному обсязі постава виготовлена 16.09.2022.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова