УХВАЛА

28 вересня 2022 року
м. Київ

cправа № 910/10171/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Уркевича В.Ю., Краснова Є.В.
секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022 (колегія суддів: Владимиренко С.В. - головуючий, Євсіков О.О., Корсак В.А.) та рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 (суддя Турчин С.О.)
за позовом ОСОБА_1 
до 1. Фонду державного майна України
2. Міністерства охорони здоров`я України
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1.Державної установи «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», 2.Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирських областях
про визнання незаконним листа та зобов`язання вчинити дії
за участю - позивача: Малик В.Г.; відповідача-1: Губський В.М.; відповідача-2: Яковенко О.М.
ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1           ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України (далі - відповідач-1), Міністерства охорони здоров`я України (далі - відповідач-2), у якому просив:
- визнати незаконним лист відповідача-2 від 28.10.2020 №  10-13/31952/2-20, який підписано заступником міністра Світланою Шаталовою, про відмову в погодженні включення до переліку об`єктів приватизації нежитлового приміщення площею 144,9  кв.м, що перебуває на балансі ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», належить до сфери управління відповідача-2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нежитлове приміщення);
- зобов`язати відповідача-1 включити нежитлове приміщення до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації шляхом викупу та затвердити цей перелік.
1.2          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний лист відповідача-2 не є вмотивованою відмовою уповноваженого органу управління державним майном у розумінні статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», тому наявні підстави для визнання його незаконним.
2.          Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1          Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022, в задоволенні позову відмовлено повністю.
2.2          Судові рішення мотивовані тим, що позивач обрав спосіб захисту порушеного права, який не відповідає встановленим законом способом захисту та є самостійною підставою для відмови у позові.
3          Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1          У касаційній скарзі позивач просить скасувати вище вказані судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
3.2          На обґрунтування касаційної скарги позивач посилався на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. Заявник вказує, що суди застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04.06.2020 та від 07.07.2021 зі справи № 910/6319/19.
4          Мотивувальна частина
4.1           Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
4.2          У даній справі, судові рішення які переглядаються у касаційному порядку, суди встановили, що 13.02.2018 між позивачем (орендар) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (орендодавець) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, за умовами якого, позивач прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, строком до 12.02.2023 включно.
4.3          Також встановлено, що позивач у період з січня по вересень 2020 року за погодженням із орендодавцем здійснив невід`ємні поліпшення нежитлового приміщення, що підтверджується висновком судового експерта Горкуша М.Д. від 25.09.2020 №  427/09.20, проте перелік цих поліпшень він не містить.
4.4          09.10.2020 позивач звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (далі - РВ ФДМУ) із заявою про включення до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації нежитлового приміщення, у зв`язку з чим на адресу відповідача-2 надійшов лист РВ ФДМУ від 13.10.2020 №  07-09-3178 щодо включення нежитлового приміщення до переліку об`єктів малої приватизації.
4.5          Листом від 28.10.2020 №  10-13/31952/2-20 відповідач-2 повідомив РВ ФДМУ про те, що він, як орган управління об`єктом державної власності, що закріплений за ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України» не погоджує включення до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації - нежитлового приміщення. В обґрунтування відмови відповідач-2 послався на те, що в рамках реалізації медичної реформи, відповідно до Концепції розвитку системи громадського здоров`я України, затвердженої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №  1002-р, та Плану заходів щодо реалізації Концепції розвитку системи громадського здоров`я, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 №  560-р, передбачена розбудова системи громадського здоров`я України та утворення регіональних центрів громадського здоров`я. З метою розбудови системи громадського здоров`я та ефективного використання матеріально-технічної бази, нежитлове приміщення може бути використане при створенні регіональних центрів громадського здоров`я, майно яких в свою чергу, буде відноситись до об`єктів права комунальної власності.
4.6          Позивач вказував, що з відзиву РВ ФДМУ у справі №  906/1363/20 йому стало відомо, про існування листа Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2020 за №  10-13/31952/2-20, яким відповідач-2 не погодив включення нежитлового приміщення до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації.
4.7          Крім того, позивач посилався на те, що спірний лист підписаний заступником міністра Шаталовою Світланою Миколаївною, яка не мала повноважень на його підписання, оскільки підписувати погодження або відмову у погодженні про включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації від імені відповідача-2 може лише Міністр або Державний секретар.
4.8          Переглядаючи справу в апеляційному порядку та залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду апеляційний господарський суд свою постанову мотивував, зокрема, тим, що з огляду на положення статей 4, 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" Міністерством охорони здоров`я України як органом, уповноваженим управляти державним майном, листом №  10-13/31952/2-20 від 28.10.2020 надано мотивовану відмову у погодженні щодо включення до переліку об`єктів, які підлягають приватизації спірного об`єкта права державної власності -нежитлового приміщення.
4.9          У справі №  910/6319/19 (постанова Верховного Суду від 04.06.2020) приймаючи постанову суд касаційної інстанції зазначив, що у розумінні абзаців 4,5 частини 7 статті 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" неодержання органом приватизації дозволу чи відмови у приватизації об`єкта державної власності від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, є достатньою підставою вважати, що така згода надана.
4.10          Приймаючи у цій справі наступну постанову від 07.07.2021 Верховний Суд виходив із встановлених судами обставин справи та погодився із висновками судів про те, що позивачем було виконано усі умови, передбачених статтею 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", а тому і наявні права на приватизацію об`єкту шляхом викупу. При цьому судом апеляційної інстанції, постанову якого переглянуто судом касаційної інстанції, встановлено, що Міністерством юстиції України, як уповноваженим органом управління спірним майном, було порушено строк розгляду звернення органу приватизації, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що згідно частини 7 статті 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" така згода вважається наданою.
4.11          За вказаних обставин у даній справі, судові рішення в якій переглядаються у касаційному порядку, та у наведеній скаржником справі, суди виходили із різних фактичних обставин, що були встановлені на підставі поданих сторонами доказів.
4.12          Отже, висновок щодо застосування норми права у наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, стосується правовідносин, які не є подібними із даною справою.
4.13          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
4.14          Відповідно до наведених норм права доступ до касаційного суду обмежений виключними випадками, такий доступ до касаційної інстанції залежить від того, чи є зазначений скаржником випадок для касаційного перегляду виключним.
4.15           Таким чином право на касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваними для учасників судового процесу виходячи із наведених вище конкретних норм ГПК України.
4.16          Враховуючи положення статей 287, 296 ГПК України, якщо визначений скаржником у касаційній скарзі випадок не є виключним, то суд касаційної інстанції позбавлений права на касаційний перегляд судових рішень, а касаційне провадження за такою касаційною скаргою підлягає закриттю.
4.17          За вказаних обставин касаційне провадження за касаційною скаргою заявника підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.
4.18          У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до статті 296 ГПК України, а не закриття провадження у справі, що є відмінним, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.
Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022 у справі №  910/10171/21, закрити.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Г.М. Мачульський

Судді                                                                                          В.Ю. Уркевич

                                                                                          Є.В. Краснов