ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7084/22 Справа № 433/1448/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Суський О.І. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Паромової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства “Агрофірма Привілля” на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 01 грудня 2021 року у справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Привілля” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди - збитків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року Приватне сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Привілля” звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди — збитків.
В обґрунтування позовних вимог Приватне сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Привілля” посилалися на те, що вони здійснюють господарську діяльність щодо землеробства та вирощування сільськогосподарських культур, що є одним з напрямів виробничої діяльності підприємства. З цією метою, Приватне сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Привілля” вже на протязі багатьох років орендує земельні ділянки, які належать по праву власності фізичним особам. Зокрема, в господарській діяльності Приватне сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Привілля” використовується: земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 8,968 га, кадастровий номер: 4425485000:11:002:0067, місце розташування Привільська сільська рада, Троїцький район, Луганська область на підставі договору оренди землі, укладеного 10 жовтня 2013 року з орендодавцем ОСОБА_5 ; земельна ділянка № НОМЕР_2 , площею 8,31 га, кадастровий номер: 4425485000:11:002:0068, місце розташування Привільська сільська рада, Троїцький район, Луганська область на підставі договору оренди землі, укладеного ІНФОРМАЦІЯ_1 з орендодавцем ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, однак договори оренди землі згідно норм чинного законодавства продовжили свою дію. Незважаючи на це, відповідач ОСОБА_1 07 липня 2019 року самовільно зібрав врожай озимої пшениці із вказаних вище земельних ділянок, чим завдав на думку позивача останньому матеріальну шкоду у вигляді збитків – витрат, яких зазнав позивач у сумі 69684 грн. 15 коп. на підставі викладеного, Приватне сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Привілля” просили суд стягнути з ОСОБА_1 збитки у розмірі 69684 грн. 15 коп., а також судові витрати у розмірі 5921 грн., у тому числі судовий збір у сумі 1921 грн.
Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 27 січня 2020 року залучено до участі у цій справі у якості співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 як є спадкоємців ОСОБА_5 (т.1 а.с.105).
Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 01 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Привілля” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди — збитків.
В апеляційній скарзі Приватне сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Привілля” просять рішення суду від 01 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Привілля”, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження доказів та їх оцінку.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року клопотання Приватного сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Привілля” про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено Приватному сільськогосподарському підприємству “Агрофірма “Привілля” строк на апеляційне оскарження рішення Троїцького районного суду Луганської області від 01 грудня 2021 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Привілля” на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 01 грудня 2021 року (т.2 а.с.42, 43).
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні у приміщенні Луганського апеляційного суду на 28 березня 2022 року (т.2 а.с.46). 
24 лютого 2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” №64/2022 строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18 квітня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17 травня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12 серпня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. 
Розпорядженням голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 “Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану”, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, змінено територіальну підсудність судових справ Луганського апеляційного суду. Визначено, що справи цього суду підсудні Дніпровському апеляційному суду.
Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду визначено колегію судів Дніпровського апеляційного суду: суддя-доповідач – Єлізаренко І.А., судді: Свистунова О.В., Красвітна Т.П.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року прийнято до провадження справу за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства “Агрофірма Привілля” на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 01 грудня 2021 року у справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства “Агрофірма “Привілля” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди — збитків. Призначено справу до апеляційного розгляду (т.2 а.с.50, 51).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
       Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
       Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
       За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.
       Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.
       При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.
Позивач також має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
       Подібні за змістом висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, провадження № 14-79цс18, та Верховним Судом у постановах: від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18. 
       Згідно з ч.1 ст. 28 Закону України “Про оренду землі” орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками, зокрема, вважаються доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.
       Відповідно до пункту «д» частини 1 статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

       Відповідно до ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.
       Слід зазначити, порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі матеріальних збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
       Таким чином, суду в першу чергу необхідно установити факт наявності самовільного зайняття земельної ділянки, яке в причинно-наслідковому зв`язку потягло за собою втрату упущеної вигоди.
       У справі встановлено, 10 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та Приватним сільськогосподарським підприємством “Агрофірма Привілля” було укладено договір оренди землі, на підставі якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 8,97 га, кадастровий номер: 4425485000:11:002:0067, місце розташування Привільська сільська рада, Троїцький район, Луганська область, якому дана земельна ділянка належить на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 038331, виданого 19 березня 2003 року (т.1 а.с.16).
       Відповідно до п. 3.1 Договору договір оренди укладений на 5 років.
       11 грудня 2014 року зареєстровано право оренди вищезазначеної земельної ділянки за Приватним сільськогосподарським підприємством “Агрофірма Привілля”, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу 30872773 від 12 грудня 2014 року (т.1 а.с.17).
       10 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та Приватним сільськогосподарським підприємством “Агрофірма Привілля” було укладено договір оренди землі, на підставі якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 8,31 га, кадастровий номер: 4425485000:11:002:0068, місце розташування Привільська сільська рада, Троїцький район, Луганська область (т.1 а.с.23).
       Відповідно до п. 3.1 Договору договір оренди укладений на 5 років.
       16 листопада 2016 року зареєстровано право оренди вищезазначеної земельної ділянки за Приватним сільськогосподарським підприємством “Агрофірма Привілля”, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу 73539971 від 22 листопада 2016 року (т.1 а.с.24).
       Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.
       Згідно п. 13.1 Договорів оренди землі, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
       Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).
       Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
       Відповідно до ст. 17 Закону України “Про оренду землі” (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передача об`єктів оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.
       Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.
       Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
       Згідно до ст. 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
       Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.
       Цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.
       Таким чином, виходячи з положень ст. 638 ЦК України, статтею 125, 126 ЗК України, договір оренди землі набуває чинності з дня проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
       У спірних договорах оренди землі позивачем та орендодавцем була передбачена обов`язкова умова набуття ним чинності підписання сторонами та державна реєстрація (п. 13.1).
       Право оренди землі згідно договорів підлягало державній реєстрації, а тому до проведення реєстрації речового права на підставі договорів вони не породжували ніяких прав та обов`язків між сторонами, і перебіг строку дії договорів почався з моменту набуття ними чинності, тобто проведення державної реєстрації.
       Орендодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.54) 
       Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 грудня 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 успадкували по 1/3 частині кожна, земельної ділянки площею 8,3095 га, кадастровий номер: 4425485000:11:002:0068, місце розташування Привільська сільська рада, Троїцький район, Луганська область після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.54).
       Відповідачі приступили у жовтні 2018 року до обробки спірних земельних ділянок, однак між сторонами спору існували договірні відносини щодо оренди спірних земельних ділянок. 
       Тобто, під час проведення сільськогосподарських робіт на спірних земельних ділянках відповідачами, договори оренди були чинними, останні, у передбаченому законом порядку його не оспорювали. На час обробітку спірних земельних ділянок відповідачами, між сторонами спору існували договірні відносини щодо оренди спірних земельних ділянок.
       Розмір збитків землекористувачів за законодавством визначається комісією, створеною райдержадміністрацією, виконавчим комітетом міських рад.
       На підтвердження розміру збитків позивачем було надано суду звіт про оцінку матеріального збитку, нанесеного Приватному сільськогосподарському підприємству “Агрофірма Привілля”, який виконаний ТОВ “Аргумент - Експерт” від 27 червня 2019 року на замовлення позивача, та яким визначено розмір матеріального збитку, який спричинено Приватному сільськогосподарському підприємству “Агрофірма Привілля” - орендарю шести земельних ділянок у розмірі 195265 грн. 18 коп. (т.1 а.с.30-35).
       Із вказаного звіту вбачається, що експерт не був попереджений у встановленому законом порядку про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих даних у звіті. 
       У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” роз`яснено, у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, які її заподіяли.
       У п.14 вказаної постанови роз`яснено, розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284.
       Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. 
       Відповідно до п.2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.
       Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому зазначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття.
       Відповідно до пункту 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій.
       Слід зазначити, акт відповідної комісії, як належний і допустимий доказ, в матеріалах справи відсутній.        У матеріалах справи відсутні та позивачем не надані докази на підтвердження того, що він звертався до такої комісії для визначення розміру збитків.
       Також слід зазначити, відповідна судова експертиза для визначення розміру матеріального збитку, який спричинено, як вказував позивач, відповідачами, судом у справі не призначалася. Із відповідним клопотанням про призначення судової експертизи учасники справи до суду не зверталися.
       За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства “Агрофірма Привілля” у зв`язку із недоведеністю.
       Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача належними доказами у справі не підтверджуються.
Доводи апеляційної скарги про неправильне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження доказів та їх оцінку є необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства “Агрофірма Привілля”  – залишити без задоволення.
Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 01 грудня 2021 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П. Красвітна

О.В. Свистунова