Номер провадження: 22-ц/813/6426/22 
Справа № 495/241/22
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/241/22
Номер апеляційного провадження № 22-ц/813/6426/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                                
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів – Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Зеніної О.М.,
     
учасники справи: 
- позивачі – 1) Садівничий кооператив «Буревестник», 2) Садівничий кооператив «Жемчужина-2»,
- відповідачі – 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 ,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за позовом Садівничого кооперативу «Буревестник», Садівничого кооперативу «Жемчужина-2» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, узбережжям Чорного моря у межах пляжної зони для загального водокористування, за апеляційною скаргою адвоката Сороколета Станіслава Івановича, діючого в інтересах Садівничого кооперативу «Буревестник», на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, постановлену у складі судді Прийомової О.Ю. 19 січня 2022 року, про відмову у забезпеченні позову,

встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог
У січні 2022 року Садівничий кооператив «Буревестник» (далі – СК «Буревестник»), Садівничий кооператив «Жемчужина-2» (далі – СК «Жемчужина-2»)звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської областіз вищезазначеною позовною заявою, в якій просять усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками та нерухомим майном позивачів, що розташоване на таких ділянках, а також усунути перешкоди позивачам у користуванні узбережжям Чорного моря шляхом визнання незаконною та скасування реєстрації та записів про право власності відповідачів на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва, стосовно: 1) ОСОБА_1 , власниці земельної ділянки, площею - 0,07 га., для індивідуального дачного будівництва, кадастровий        номер 5110300000:02:013:0063, за адресою - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 1302290251103, номер запису про право власності/довірчої власності: 26987378 від 11.07.2018 року; 2) ОСОБА_1 , власниці земельної ділянки, площею - 0,0484 га., для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер 5110300000:02:013:0062, за адресою - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1289578251103, номер запису про право власності/довірчої власності: 26986233 від 11.07.2018 року; 3) ОСОБА_2 , власника земельної ділянки, площею - 0,055га., для індивідуального дачного будівництва, кадастровий        номер 5110300000:02:013:0070, за адресою - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту        нерухомого майна 13021197511103, номер запису про право власності/довірчої власності: 26450762 від 04.06.2018 року; 4) ОСОБА_3 , власника земельної ділянки, кадастровий номер 5110300000:02:013:0064, площею - 0,08 га., для індивідуального дачного будівництва за адресою - АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1368140851103, номер запису про право власності/довірчої власності: 25561724 від 03.04.2018 року.
СК «Буревестник», СК «Жемчужина-2» обґрунтовують свої вимоги тим, що у колективній власності вказаних кооперативів знаходяться земельні ділянки. Відповідачі незаконно набули право власності на спірні земельні ділянки. Проведення відповідачем  ОСОБА_2  будівництва порушує право позивачів, робить неможливим використання суспільного пляжу членами вказаних кооперативів, безперешкодний та безоплатний доступ до узбережжя моря(а. с. 1 - 18).

2.2 Короткий зміст заяви про забезпечення позову
Разом із позовом до суду першої інстанції адвокатом Сороколетом С.І., діючим в інтересах Садівничого кооперативу «Буревестник»,надано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо будівництва будь-яких споруд на належних їм земельних ділянках, а саме: 1) ОСОБА_1 , власниці земельної ділянки - площею 0,07 га., для індивідуального дачного будівництва кадастровий номер 5110300000:02:013:0063, за адресою - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1302290251103, номер запису про        право власності/довірчої власності: 26987378 від 11.07.2018 року; 1.2) ОСОБА_1 , власниці земельної ділянки, площею - 0,0484 га., для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер 5110300000:02:013:0062, за адресою - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна        1289578251103, номер запису про право власності/довірчої власності: 26986233 від 11.07.2018 року; 2) ОСОБА_2 , власнику земельної ділянки, площею - 0,055 га., для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер 5110300000:02:013:0070, за адресою - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 13021197511103, номер запису про право власності/довірчої власності: 26450762 від 04.06.2018 року; 3) ОСОБА_3 , власнику земельної ділянки кадастровий номер 5110300000:02:013:0064, площею - 0,08 га., для індивідуального дачного будівництва за адресою - АДРЕСА_4 , реєстраційний об`єкт нерухомого майна 1368140851103, номер запису про право власності/довірчої власності: 25561724 від 03.04.2018 року.
Вищевказана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Заявник посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 у грудні 2021 року, всупереч волі мешканців громади і всупереч законодавству України, розпочав будівництво на своїй земельній ділянці, впритул до урізу моря на станції «Морська», тобто в кварталі бульвар Золотий беріг, 130, Лиманського району, вул. Лазурна, 1, Сонячного району смт. Затока, Кароліно-Бугаз, м. Білгород-Дністровського Одеської області. 
Стверджує, що після початку будівництва обурені мешканці смт. Затока, Кароліно-Бугаз, м. Білгород-Дністровського та м. Одеси, члени садівничих кооперативів, що розташовані поблизу станції «Морська», позивачі намагалися завадити цим діям, проводили масові акції, викликали на них керівництво об`єднаної Кароліно-Бугазької територіальної громади. 
Проте, вказані дії не принесли будь-яких дієвих наслідків, відповідач ОСОБА_2 до позивачів не прислухався, продовжує будівництво, найняв за гроші охоронне агентство «Титан», яке забезпечує безпеку його незаконних дій. 
Обставини початку будівництва ОСОБА_2 на берегу моря, біля урізу води, підтверджує фотофіксацією. 
У той самий час, зазначає, що інші відповідачі – ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під час зустрічей з обуреними мешканцями смт. Затока, членами садівничих кооперативів неодноразово виказували наміри разом з ОСОБА_2 розпочати будівництво на своїх земельних ділянках. 
На переконання представника СК «Буревестник» подальше продовження вказаних дій істотно ускладнить або унеможливить виконання у майбутньому можливого судового рішення на користь позивачів, поновлення їх порушених прав та інтересів. 
Для відновлення первісного стану пляжу загального користування будуть потрібні дуже великі грошові кошти, потрібно буде залучити дуже велику кількість важкої будівельної техніки, потрібно буде завести з інших пляжів дуже велику кількість цінного морського піску, який в теперішній час зник, адже використовується ОСОБА_2 .. 
Увесь цей час як позивачі, так і звичайні громадяни України будуть позбавлені можливості користуватися узбережжям Чорного моря для загального користування у межах пляжної зони в районі станції «Морська», єдиної природної пляжної зони, що залишилась внаслідок безмежної жадібності чиновників Затоківської селищної ради та відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (а. с. 80 - 82).

2.3 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2022 року відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви про забезпечення позову.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення суду не може бути двозначними або містити неясності.
Натомість, представник позивача не конкретизував, яких саме будь-яких дій щодо будівництва та яких саме будь-яких споруд, заборону на які має вчинити суд для можливості забезпечення позову.
Законом передбачено вжиття такого заходу забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України), натомість самі дії мають бути визначені, окреслені з конкретизацією, що не містить під собою двозначність підтексту прохальної частини заяви про забезпечення позову, чого заявником зроблено не було.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник не надав доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, що невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в той час як відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги чи заперечення.
Посилання позивача на початок будівництва ОСОБА_2 на берегу моря, біля узрізу води, що висвітлено в фото фіксаціях, приєднаних до позову не є належними та достатніми доказами тому, що саме ОСОБА_2 вчиняються заходи щодо будівництва, немає фактично встановленої прив`язки до місцевості, немає доказів встановлення особи, тощо.
В свою чергу посилання позивача, що інші відповідачі – ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під час зустрічей з обуреними мешканцями смт. Затока, членами садівничих кооперативів неодноразово виказували наміри разом з ОСОБА_2 розпочати будівництво на своїх земельних ділянках без долучення належних, допустимих, та достовірних доказів та обґрунтувань є лише припущеннями позивача, які не вказують про можливість утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову та не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
Таким чином, врахувавши відсутність конкретизації дій та об`єктів, на які має бути спрямована заборона судом як захід забезпечення позову, виходячи із неспівмірності заходів забезпечення позову з предметом спору, необґрунтованості та недоведеності фактичних обставин, вказаних у заяві та факту неможливості порушення прав інших осіб постановленням відповідної ухвали, відсутності доказів імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити у задоволенні заяви СК «Буревестник» про забезпечення позову (а. с. 84 - 87).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

Адвокат Сороколет С.І., діючий в інтересах СК «Буревестник»,в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про забезпечення позову.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт посилається на те, що: 1) вимоги заяви про забезпечення позову є конкретизованими та такими, які узгоджуються з приписами п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України; 2) зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається наявність обставин, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову; 3)  ОСОБА_1  та ОСОБА_3  під час зустрічей з обуреними мешканцями смт. Затока, членами садівничих кооперативів неодноразово виказували наміри разом з  ОСОБА_2  розпочати будівництво на своїх земельних ділянках(а. с. 90 - 96).

2.6 Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

Інші учасники справи правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.02.2022 рокувідкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою (а. с. 105 - 105 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.02.2022 року підготовку справи до розгляду закінчено. Справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 106).
Учасники цивільної справи у судове засідання не з`явилися. Повідомлені належним чином, причини не явки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому вирішені питання про забезпечення позову, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача,обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Сороколета С.І., діючого в інтересах СК «Буревестник»,не підлягає задоволенню.

3.2 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам законодавства, з огляду на наступне.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 – 9 цієї частини.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 – 9 частини 1 статті 150 ЦПК України.
Забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 151 ЦПУ України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
Проте, з наданої представником СК «Буревестник» заяви про забезпечення позову не вбачається який саме захід забезпечення позову належить застосувати.
Варто зауважити, що рішення суду не може бути двозначним або містити неясності.
Натомість, представник позивача не конкретизував яких саме будь-яких дій щодо будівництва та яких саме будь-яких споруд, заборону на які має вчинити суд для можливості забезпечення позову.
Законом передбачено вжиття такого заходу забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України), натомість самі дії має бути визначено, окреслено з конкретизацією, що не містить під собою двозначність підтексту прохальної частини заяви про забезпечення позову, чого заявником зроблено не було.
Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги заяви про забезпечення позову є конкретизованими та такими, які узгоджуються з приписами п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України зводяться до невірного тлумачення апелянтом норм діючого законодавства та переоцінки доказів.
Крім того, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що посилання позивача на початок будівництва ОСОБА_2 на берегу моря, біля урізу води, що висвітлено в фотофіксаціях, приєднаних до позову не є належними та достатніми доказами того, що саме ОСОБА_2 вчиняються заходи щодо будівництва, немає фактично встановленої прив`язки до місцевості, немає доказів встановлення особи, тощо.
В свою чергу посилання позивача, що інші відповідачі – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час зустрічей з обуреними мешканцями смт. Затока, членами садівничих кооперативів неодноразово виказували наміри разом з ОСОБА_2 розпочати будівництво на своїх земельних ділянках без долучення належних, допустимих, та достовірних доказів та обґрунтувань є лише припущеннями позивачів, які не вказують про можливість утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову та не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
Вищевказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 752/6255/18, від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17.
Неспроможними є доводи апеляційної скарги про те, що: 1) зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається наявність обставин, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову; 2)  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час зустрічей з обуреними мешканцями смт. Затока, членами садівничих кооперативів неодноразово виказували наміри разом з ОСОБА_2 розпочати будівництво на своїх земельних ділянках
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання про забезпечення позову.

3.3 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищевказаного, доводи апеляційної скарги адвоката Сороколета С.І., діючого в інтересах СК «Буревестник», є недоведеними, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є справедливою, законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Сороколета С.І., діючого в інтересах СК «Буревестник», відсутні.

3.4 Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 353, пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову, після її перегляду в апеляційному порядку, не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Сороколета Станіслава Івановича, діючого в інтересах Садівничого кооперативу «Буревестник», – залишити без задоволення. 

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2022 року про відмову в забезпеченні позову– залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя:                                                        А. П. Заїкін
Судді:                                                                        С. О. Погорєлова
О. М. Таварткіладзе