ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6276/22 Справа № 422/2343/12 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2022 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Репан Яна Олексіївна, про визнання дій неправомірними, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Репан Я.О. відносно виконання виконавчого листа № 2/205/3291/12, виданого 20 квітня 2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 422/2343/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 6552,90 грн., які полягають у відмові закрити виконавче провадження ВП 58661877 та продовжуванні повторного стягнення боргу, а також ігнорування постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року; визнати виконавчий лист № 2/205/3291/12 таким, що не підлягає виконанню та закрити ВП 58661877.
Скарга мотивована тим, що 20 березня 2019 року державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузема Я.Г. винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/205/3291/12, виданого 20 квітня 2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 422/2343/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 6552,90 грн. Дане провадження відкрито на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 25 січня 2019 року, якою виправлено помилку у виконавчому листі та поновлено строк пред`явлення виконавчого листа. 22 травня 2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 25 січня 2019 року скасовано. Дану постанову державного виконавця Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Репан Я.О. було проігноровано. На теперішній час державний виконавець Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Репан Я.О. відмовляється закривати виконавче провадження, незважаючи на те, що по-перше борг сплачено, а по-друге наявна постанова Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2022 року в задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що державний виконавець при прийнятті виконавчого листа № 2/205/3291/12 до виконання та відкритті ВП № 58661877 діяв у спосіб та в порядку, які передбачені чинним законодавством.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому ухвала суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.
Так, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2012 року по цивільній справі №2/205/3291/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення грошей взятих у борг та стягнення моральної шкоди позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 3.280 грн., суму інфляційних витрат від простроченої суми та суму 3% річних від простроченої суми у розмірі 3.272 грн.90 коп. (за період, визначений позивачем), а всього 6.552 грн.90 коп., в решті позовних вимог відмовлено (а.с. 137-139).
На підставі вказаного рішення Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 30 травня 2012 року видано виконавчий лист (а.с. 63).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року заяву ОСОБА_2 про виправлення помилки у виконавчому листі та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа задоволено.
Поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 30 травня 2012 року по цивільній справі № 422/2343/12 в частині стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у загальному розмірі 6.552 грн.90 коп. на користь ОСОБА_2 до виконання. Виправлено описку, допущену у виконавчому листі, який був виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 30 травня 2012 року по цивільній справі № 422/2343/12 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у загальному розмірі 6.552 грн.90 коп. на користь ОСОБА_2 , вказавши реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника ОСОБА_1 – НОМЕР_1 (а.с. 142-144).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення помилки у виконавчому листі та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення грошей взятих в борг та стягнення моральної шкоди відмовлено. У вказаній постанові зазначено, що на підтвердження вимог заяви заявником не надано належних доказів, а саме: матеріали справи не містять копії виконавчого листа по справі; докази повернення виконавчою службою виконавчого листа наприкінці 2017 року, як про це зазначає заявник (а.с. 146-150).
Відмовляючи у задоволенні скарги, районний суд обґрунтовано виходив з наступного.
19 березня 2019 року ОСОБА_2 повторно звернулась до ВДВС з заявою про прийняття виконавчого листа до виконання (а.с. 61-62).
Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузема Я.Г. від 20 березня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 58661877 з виконання виконавчого листа № 2/205/3291/12, виданого 20 квітня 2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 422/2343/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості в розмірі 6552,90 грн. (а.с. 64).
Враховуючи вказані обставини стягувач не пропустив строк пред`явлення його до виконання, оскільки виконавчий лист № 2/205/3291/12 було повернуто стягувачеві 20.11.2017 року, а у березні 2019 року стягувач повторно пред`явив виконавчий лист.
ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження сплати боргу за виконавчим листом № 422/2343/12.
Крім того, суд зазначає, що вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не можуть бути розглянуті в порядку ст. ст. 447-451 ЦПК України.
Разом з тим, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в порядку ст. 432 ЦПК України.
Тоді як державний виконавець при прийнятті виконавчого листа № 2/205/3291/12 до виконання та відкритті ВП № 58661877 діяв у спосіб та в порядку, які передбачені чинним законодавством. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку,встановленим цим Законом.
У відповідності до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при виконанні рішень судів (інших органів) здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.
Обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.
Стаття 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлює обов`язок державного виконавця сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.
Частина 1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язує державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У відповідності до положень ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами, (стаття 17 вказаного Закону).
Нормами статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів, про що державний виконавець виносить відповідну постанову.
Скаржником ОСОБА_1 не було доведено порушення її прав, тоді як державний виконавець діяв у спосіб та в порядку, які передбачені чинним законодавством. 
Державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі – виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що всі дії були направлені виключно на виконання рішення суду яке набрало законної сили.
Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.
З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко