ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року	Львів	Справа № 260/1919/22 пров. № А/857/11303/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:          
головуючого судді –                                       Кушнерика М.П.
суддів –                                                            Курильця А.Р., Мікули О.І.; 

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року, прийняте суддею Маєцька Н.Д. в м. Ужгород, в порядку письмового провадження, у справі № 260/1919/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про стягнення заборгованості з пенсійних виплат, -

                                                            ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо невиплати заборгованості по пенсії в розмірі 189799,75 грн.; стягнути з відповідача заборгованість по пенсії в розмірі 189799,75 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду зобов`язано відповідача здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії на підставі оновленої довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Закарпатській області» про розмір грошового забезпечення. Відповідач на виконання вищевказаного рішення здійснив перерахунок пенсії. Після здійсненого перерахунку заборгованість по пенсійним виплатам становить 189799,15 грн. Позивач звернулася до ГУ ПФ України в Закарпатській області із заявою, в якій просила виплати заборгованість в розмірі 189799,15 грн., однак відповідач відмовив у такій виплаті, зазначивши, що виплата буде проведена після виділення коштів відповідно до Закону України «Про державний бюджет України».
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії в розмірі 189799,15 грн. 
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь відповідача заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 189799,15 грн. 
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що нарахована сума є не виплаченою в зв`язку з тим, що кошти передбачені відповідною бюджетною програмою на дані цілі до територіального управління Пенсійного фонду України не надходили, а стягнення коштів з відповідача призведе до повторного стягнення тієї ж суми відшкодування.
Виділення коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду проводилося в межах, передбачених на цю мету асигнувань у бюджеті Пенсійного фонду України з урахуванням черговості їх виконання.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/2947/21 від 18 жовтня 2021 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 р. на підставі оновленої довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Закарпатській області" від 07.05.2021 № 33/27-52 про розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського за листопад 2019 року; зобов`язано пенсійний орган здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії позивачки на підставі оновленої довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Закарпатській області" від 07.05.2021 № 33/27-52 про розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського за листопад 2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою в якій просила виплатити їй заборгованість за пенсійними виплатами в розмірі 189799,55 грн. 
Відповідач листом від 17 лютого 2022 року повідомив, що різниця пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.12.2019 року по 31.12.2021 року складає 189799,75 грн. Відповідач зазначив, що оскільки виплата пенсій забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, вищезазначена сума буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету України. 
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої суми заборгованості з пенсійних виплат за період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2021 року у сумі 189799,55 грн., виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
У відповідності до статті 8 Закону № 2262-ХІІ виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Так, Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.
Відповідно до частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Згідно з частиною другою статті 23 Бюджетного кодексу України бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
У силу вимог частини другої статті 4 Бюджетного кодексу України бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.
Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.
Відповідно до частини першої ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
У силу вимог статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
З матеріалів справи не вбачається, що позивач зверталася про виконання рішення суду у справі № 260/2947/21 в примусовому порядку, а лише звернулась до суду з даним позовом.
У той же час, колегія суддів враховує, що згідно з частиною другою ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.
Статтями 71, 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що бюджет Пенсійного фонду - план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом.
Кошти Пенсійного фонду використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом: надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду.
За приписами частини другої ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.
Як свідчать матеріали справи, нарахована сума доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 31 грудня 2021 в розмірі 189799,75 грн на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі № 260/2947/21, є не виплаченою в зв`язку з тим, що кошти передбачені відповідною бюджетною програмою на дані цілі до територіального управління Пенсійного фонду України не надходили, а стягнення коштів з відповідача призведе до повторного стягнення тієї ж суми відшкодування.
У свою чергу, управління Пенсійного фонду України не наділене повноваженнями щодо самостійного розпорядження коштами фонду, а виконання рішення в частині виплати стане можливим в разі виділення коштів з Державного бюджету.
Згідно статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
Окрім того, Кабінет Міністрів України з метою врегулювання питання погашення заборгованості, постановою від 03.09.2014 року № 440 затвердив Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державною.
Відповідно п. 20 зазначеного Порядку, погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.
Так, механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).
Згідно пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Кабінет Міністрів України затверджує бюджет Пенсійного фонду України на відповідний рік, яким передбачає кошти державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.
Згідно з бюджетом Головного управління на відповідний рік за програмою КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду» виділяються кошти на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду в межах, передбачених на цю мету асигнувань у бюджеті Пенсійного фонду України з урахуванням черговості їх виконання.
Таким чином, недостатність коштів, передбачених бюджетом Пенсійного фонду України та бюджетом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, які були встановлені Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету є поважною причиною, яка створила об`єктивні перешкоди для виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі № 260/2947/21.
При цьому, позивачем не вказано яких дій слід вжити відповідачу для проведення вказаних виплат, позаяк обсяг виділених бюджетних асигнувань не залежить від відповідача, що вказує на відсутність підстав для стягнення вищевказаної суми.
Натомість, Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі № 260/2947/21.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області – задоволити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у справі № 260/1919/22, – скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула