Постанова
Іменем України
 
28 листопада 2022 року 
м. Київ
 
справа № 279/4466/20-ц
провадження № 61-10346св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Коростенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                        (м. Хмельницький), Державне підприємство «Сетам», приватний нотаріус Івчук Станіслав Станіславович, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представницею ОСОБА_3 , на рішення Коростенського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2021 року у складі судді Невмержицької О. А. та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Коломієць О. С., Трояновської Г. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до                    Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Коростенський міськрайонний ВДВС Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), приватного нотаріуса Івчука С. С., ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів із продажу об`єкта нерухомості, протоколу проведення електронних торгів та свідоцтва про придбання нерухомого майна, скасування запису про державну реєстрацію.
 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 20 липня 2007 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 . Житлове приміщення придбано за кошти відповідно до іпотечного договору № 014/1834/74/112224204, укладеного    20 липня 2007 року з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». На виконання вказаного договору вона щомісячно сплачувала кошти іпотекодержателю, але внаслідок інфляції банк звернувся до суду з позовом про зміну умов договору. Рішенням суду позовні вимоги були задоволені. Хоча платежі стали для неї непосильними, вона продовжувала сплачувати кошти за договором іпотеки через відділ ДВС. Надалі банк почав вимагати від неї термінового одноразового погашення заборгованості. Станом на квітень 2020 року вона в повному обсязі погасила заборгованість через Коростенський міськрайонний ВДВС Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), але з невідомих їй причин квартира була виставлена на торги через ДП «Сетам». Отримавши копію протоколу № 473803 вона зрозуміла, що квартира продана ОСОБА_2 , а 12 серпня 2020 року приватним нотаріусом Івчуком С. С. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, придбане з прилюдних торгів, зареєстровано право власності за № 37737557. Переконана у тому, що оскільки борг вона погасила в повному обсязі, то торги проведені незаконно.
 
Враховуючи викладене, позивачка просила визнати недійсними електронні торги, проведені 09 квітня 2020 року ДП «Сетам» із реалізації житлового приміщення                   - квартири АДРЕСА_1 ; визнати недійсним протокол ДП «Сетам» проведення електронних торгів від 09 квітня 2020 року                     № 473803; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна                          з електронних торгів, видане 15 серпня 2017 року приватним нотаріусом                Івчуком С. С.; скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Коростенського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем під час розгляду справи не доведено, зокрема не надано належних                  і допустимих доказів, що зазначені нею порушення вплинули на результат електронних торгів, а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення її прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів. ДП «Сетам» під час проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна дотримався всіх вимог Порядку, а тому відсутні підстави для визнання торгів незаконними.
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що твердження позивача про те, що вона погасила суму боргу                 в повному обсязі до проведення електронних торгів не відповідають дійсності, оскільки насправді сума 187 868,10 грн перерахована ОСОБА_1 на депозитний рахунок виконавчої служби вже після примусової реалізації спірної квартири.
 
Обставини надання учасниками торгів цінових пропозицій, їх прийняття, часу проведення торгів, номера переможця не порушують прав позивача, бо вона не довела, що була учасником торгів. Сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення електронних торгів не є підставою для визнання їх недійсними.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
У жовтні 2022 року представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Коростенського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У касаційній скарзі вказує на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права                        у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/5640/16, від 26 грудня 2019 року у справі                                      № 522/11526/16-ц, від 20 жовтня 2020 року у справі № 756/536/19, від 04 березня 2021 року у справі № 462/2199/19, Верховного Суду України від 18 листопада              2015 року у справі № 6-1884цс15.
 
Також, у касаційній скарзі як на підставу для оскарження судових рішень представниця ОСОБА_1 посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме: апеляційний суд розглянув справу за відсутності будь-кого з учасників справи (позивачки і її представниці), належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України), застосувавши норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду                  від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15-ц, від 16 січня 2019 року у справі                                     № 1522/17000/12, від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального                   і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Обставини, встановлені судами 
 
19 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/1834/74/114204.
 
20 липня 2007 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 .
 
У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між                            ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, посвідчений 20 липня 2007 року за реєстровим № 5964, за умовами якого квартира передана ОСОБА_1 в іпотеку.
 
У справі № 279/3032/15 рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2015 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2007 року                             № 014/1834/74/114204 у сумі 8 968,75 дол. США. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Коростенським міськрайонним відділом ДВС на виконання зазначеного рішення відкрито виконавче провадження № 52023671.
 
Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем здійснено опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 . 
 
Із часу відкриття виконавчого провадження та до 27 квітня 2020 року                ОСОБА_1 сплачувала заборгованість в незначному розмірі. Спірна квартира виставлялася на торги неодноразово. Акт опису і арешту майна та оцінка ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржувалися.
 
28 жовтня 2019 року за вих. № 8.24-26/47992 державним виконавцем направлена заявка Житомирській філії ДП «Сетам» щодо реалізації арештованого майна -  предмета іпотеки.
 
09 квітня 2020 року ДП «Сетам» проведені електронні торги з реалізації квартири. Стартова ціна продажу квартири складала 226 400,00 грн, а ціна продажу квартири становить 357 712,00 грн.
 
Відповідно до протоколу про проведення електронних торгів від 09 травня                   2020 року № 473803, сформованого ДП «Сетам», переможцем торгів визнано ОСОБА_2 
 
24 квітня 2020 року на депозитний рахунок Коростенського міськрайонного відділу ДВС надійшли кошти від реалізації майна в сумі 339 826,40 грн (за мінусом суми гарантійного внеску та розміру додаткової винагороди), що підтверджується листом Коростенського міськрайонного відділу ДВС від 12 травня 2020 року                № 18.24-25/37174.
 
За виконавчим провадженням № 52023671 ОСОБА_1 вносила кошти на депозитний рахунок виконавчої служби та погашала заборгованість: за період із жовтня 2016 року по грудень 2019 року - 18 500 грн, у січні 2020 року                                  - 30 000,00 грн, у лютому 2020 року - 10 000,00 грн, а в березні 2020 року                              - 3 000,00 грн, тобто до проведення електронних торгів боржник сплатила на виконання виконавчого листа лише 61 500,00 грн. Після проведення електронних торгів ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок виконавчої служби                      187 868,10 грн: 27 квітня 2020 року сплатила 4 000 грн; 28 квітня 2020 року                   - 123 000 грн; 29 квітня 2020 року - 56 000 грн; 30 квітня 2020 року - 4 868,10 грн.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема                 у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.
 
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
 
Наведене узгоджується з правилами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає                    з їхньої суті.
 
Тож правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі положень цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо дотримання визначених правил про процедуру, порядок проведення торгів.
 
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними суди повинні встановити, чи відбулося порушення вимог законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи порушені права і законні інтереси позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
 
У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі                      № 668/5633/14-ц викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів,                а тому, окрім наявності порушення положень закону при проведенні торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання торгів недійсними.
 
Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними обов`язковою                             є наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
 
Отже, проведення електронних торгів, що відбулися з порушенням вимог законодавства, є підставою для визнання таких торгів недійсними виключно за умови доведення порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними, необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати електронних торгів.
 
Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки порушення організатором торгів правил проведення торгів, визначених Порядком, які б могли бути підставою для визнання електронних торгів недійсними, суди не встановили.
 
Колегія суддів звертає увагу заявника касаційної скарги, що, з урахуванням установлених у цій справі обставин, не вбачається неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а зроблені судами висновки узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у цій категорії справ, яка є сталою та сформованою, застосовані правові позиції є релевантними до спірних правовідносин.
 
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/5640/16, від 26 грудня 2019 року у справі № 522/11526/16-ц,                    від 20 жовтня 2020 року у справі № 756/536/19, від 04 березня 2021 року у справі № 462/2199/19, Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі                   № 6-1884цс15.
 
Залишаючи без змін судові рішення у справі № 910/5640/16 Верховний Суд виходив із того, що продовження електронних торгів та прийняття ставки учасника після закінчення визначених дати та часу проведення електронних торгів, а саме - 15 лютого 2016 року о 18:02:10 було неправомірним, оскільки остання цінова пропозиція надійшла від позивача о 17:48:07, тобто більше ніж за 5 хвилин до завершення строку проведення аукціону, тому визначені Порядком підстави для продовження електронних торгів були відсутні.
 
У справі № 522/11526/16-ц Верховний Суд залишаючи без змін оскаржувані судові рішення виходив із того, що відповідно до пункту 5 розділу VПорядку переможцем електронних торгів у формі аукціону визнається учасник, від якого на момент завершення електронних торгів надійшла найвища цінова пропозиція. Отже, моментом укладення договору купівлі-продажу майна, яке продане на торгах,                   є момент завершення електронних торгів. При цьому акт про проведені електронні торги, який відповідно до пункту 4 розділу Х Порядку складається після повного розрахунку переможця за придбане майно (тобто після повного виконання договору купівлі-продажу покупцем), є волевиявленням продавця щодо передання проданого майна у володіння покупцю, а не оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах.
 
Для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення.
 
Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі                         № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначила, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності необхідно насамперед визначити, які правовідносини є спірними, а тоді порівнювати права                   й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням,                             - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору)               й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
 
Таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування необхідно розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами                          й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
 
Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають                                       у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
 
На відміну від справи, що переглядається, у справах № 910/5640/16,                                   № 522/11526/16-ц позивачами були учасники прилюдних торгів, тоді як ОСОБА_1 участі у торгах не брала, а є лише боржником у виконавчому провадженні. Істотними обставинами, які підлягали встановленню у справі, що переглядається, - це наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, і це порушує права особи, яка їх оспорює. 
 
Оскільки судами не встановлено порушень прав та законних інтересів      ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у зазначених постановах.
 
Постанови Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 462/2199/19, наведеної заявницею як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, не існує, оскільки у Єдиному державному реєстрі судових рішень за параметрами пошуку є лише постанова Львівського апеляційного суду.
 
У справі № 756/536/19 Верховний Суд сформулював висновок про те, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.
 
У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі                            № 6-1884цс15 сформульовано висновки про те, що при розгляді питання про дотримання при проведення торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу. Проте, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
 
У справі, що переглядається, суди встановили, що ДП «Сетам» 13 березня                  2020 року направило ОСОБА_1 письмове повідомлення про проведення прилюдних електронних торгів. Протокол від 09 квітня 2020 року № 473803, що був складений за результатами проведення прилюдних торгів, направлений ОСОБА_1 23 квітня 2020 року.
 
Порушень, які порушують права ОСОБА_1 та які вплинули на результати проведених торгів, судами не встановлено. 
 
Крім того, заявник у касаційній скарзі вказує на те, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності будь-кого з учасників справи (позивачки і її представниці), належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання.
 
Верховний Суд відхиляє такі доводи заявника, з огляду на таке. 
 
18 листопада 2021 року ухвалою Житомирського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у справі, копії апеляційної скарги та цієї ухвали надіслано учасникам справи (т. 1 а. с. 221).
 
10 грудня 2021 року Житомирським апеляційним судом призначено справу до судового розгляду на 06 квітня 2022 року. 
 
21 грудня 2021 року судом апеляційної інстанції на адреси учасників справи надіслано судові повістки разом із копією ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційною скаргою, про що зазначено у зворотних поштових повідомленнях. 
 
13 січня 2022 року ОСОБА_1 , а 05 січня 2022 року її представниця ОСОБА_3 отримали судові повістки про розгляд справи 06 квітня 2022 року, разом із ухвалою про відкриття апеляційного провадження (т. 1 а. с. 232, 233)
 
Отже, представником ОСОБА_1 не спростовано висновків суду апеляційної інстанції про те, що сторони були повідомлені про день, час та місце розгляду цієї справи. Заявницею не надано доказів того, що вона та її довірителька не отримували судових повісток.  
 
Таким чином, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження не знайшли своє підтвердження. 
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення                в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.
 
Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником                             у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження;             і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представницею ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
 
Рішення Коростенського районного суду Житомирської області від 03 вересня   2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
 
                                                                                                    І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                              С. О. Погрібний