РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року 
м. Рівне

Справа № 570/2593/21
Провадження № 22-ц/4815/832/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Майданіка В. В.
секретар судового засідання – Мороз А. В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Острозький районний 
відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління
Міністерства юстиції (м. Львів)

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Полюхович Альони Василівни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2022 року у складі судді Кушнір Н. В., ухвалене в м. Рівне, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Полюхович Альону Василівну звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Острозький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про зняття арешту з майна.Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що її довіритель ОСОБА_1 є власником на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 . Після смерті його матері, співвласниці цього помешкання, ОСОБА_2 , його батько, ОСОБА_3 , звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову з тих підстав, що на належну його матері ј частинку у праві власності вказаної квартири накладено арешт, з питань зняття якого йому слід звернутися до суду. Вказує, що відповідно до п. 3 ч. 1., ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у разі смерті боржника виконавче провадження підлягає закінченню, а у разі закінчення виконавчого провадження, як зазначено у ч. 1 ст. 40 цього Закону, арешт, накладений на мано (кошти) боржника, знімається. Просив суд зняти арешт з 1/4 квартири у будинку АДРЕСА_2 , який накладений на нерухоме майно ОСОБА_2 згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Острозького РУЮ у Рівненській області б/н від 06 серпня 2013 року.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2022 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 – адвокат Полюхович Альона Василівна оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про те, що у суду відсутні підстави для зняття арешту з майна померлої ОСОБА_2 , оскільки немає відомостей про погашення боржниками заборгованості перед стягувачем у виконавчому провадженні ВП № 37742821. Пояснює, що до позовної заяви позивачем додано відповідь Острозького районного відділу ДВС Західного МУМЮ (м. Львів) від 15.02.2021р. № 2613 на заяву батька позивача ОСОБА_3 , з якої вбачається, що на виконанні у відділі ДВС був виконавчий лист № 2-5063/10 від 15.11.2011 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 32 256,06 грн., який 28.01.2016р. був повернутий стягувачеві на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Зауважує, що вказана норма передбачає повернення виконавчого документа стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Наголошує, що після повернення виконавчого документу стягувач впродовж п`яти років (до дати надання відповіді відділом ДВС) повторно не звертався за виконанням. Стверджує, що повернення стягувачу виконавчого документа на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не було підставою для зняття виконавцем арешту з майна, а тому воно підлягає зняттю в судовому порядку. Зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1., ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у разі смерті боржника виконавче провадження підлягає закінченню, а у разі закінчення виконавчого провадження, як зазначено у ч. 1 ст. 40 цього Закону, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовної заяви в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/4 квартири по АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03 жовтня 1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , яка була співвласником цієї квартири.

Постановою державного виконавця Острозького районного управління юстиції Байдіної Л.В. у ВП № 37742821 накладено арешт на все майно ОСОБА_2 та заборонено його відчудження, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №244549960 від 16 лютого 2021 року.

Листом Острозького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 15 лютого 2021 року №2613 повідомлено позивача, що арешт на майно ОСОБА_2 накладено при виконанні виконавчого листа №2-5063/10, виданого 15 листопада 2011 року Острозьким районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитом в розмірі 32 256 грн. 06 коп..

Згідно довідки приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Бернацької І.М. від 13 травня 2021 року №76/01-16 позивач є спадкоємцем майна померлої за законом, який прийняв спадщину.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги неможливістю оформити спадщину на спадкове майно через арешт належного йому майна.

Згідно до п.3 ч.1, ч.3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема у разі смерті боржника, у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 ч.1 цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Зняття арешту з майна регулюється ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до ч.2 якої у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч. 4,5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавчий лист № 2-5063/10 від 15.11.2011 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 32 256,06 грн. був повернутий 28.01.2016р. стягувачеві на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ,  на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходищодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим, належні, достовірні і достатні докази на підтвердження того, що факт погашення боржниками заборгованості перед стягувачем у виконавчому провадженні ВП № 37742821, що, у свою чергу, унеможливлює зняття арешту.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що Законом України «Про виконавче провадження» визначено порядок дій державного виконавця у разі смерті боржника.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Полюхович Альони Василівни залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2022 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2022 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Гордійчук С. О.                                        
                                       Майданік В. В.