ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 липня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/23628/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 року в адміністративній справі №160/23628/21 за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Такт"  до  Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,- 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Такт"  звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про відмову у прийнятті митної декларації, а саме: картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2021/000531 від 17.11.2021 р.; 
- стягнути з відповідача, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь позивача понесені судові витрати у справі у вигляді сплаченої суми судового збору в розмірі 2270,00 грн., а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці про відмову у прийнятті митної декларації, а саме: картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2021/000531 від 17.11.2021 р. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" збір, сплачений за подання даної позовної заяви у розмірі 2 270,00 грн. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" про розподіл витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, недоведеність обставин справи та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду в цій частині та стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до матеріалів справи надано всі необхідні докази щодо понесення позивачем витрат на правничу допомогу. 
Відповідно до вимог  статті 311 КАС України  справа розглянута в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З оглядну на приписи ч. 1 ст. 308 КАС України, предметом розгляду апеляційної скарги є рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, а саме відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу.
Так, ч. 1  ст.132 КАС України  встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема,  на професійну правничу допомогу (ч.3  ст. 132 КАС України).
Частинами 1 та 2  ст.16 КАС України  встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог  ст.134 КАС України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16, зокрема зазначив, що на підтвердження витрат на правничу допомогу повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
З огляду на відсутність документів, підтверджуючих факт оплати позивачем наданих послуг  правової допомоги відповідно до додаткової угоди від 19.11.2021 р. до договору №01/2019 від 07.12.2018 р., суд першої інстанції дійшов вірного висновку  про відсутність підстав для задоволення клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,322,  327,  329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 року в адміністративній справі №160/23628/21 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 року в адміністративній справі №160/23628/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва