ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6181/22 Справа № 185/11161/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2022 року                                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення моральної шкоди, - 
в с т а н о в и л а:

       У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що він з 29 липня 1987 року по 15 лютого 2019 року  працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, та внаслідок чого отримав хронічні професійні захворювання, що підтверджується актом за формою П-4, складеного за наслідком розслідування хронічного професійного захворювання від 16 листопада 2016 року. 
       Вказує, що 17 вересня 2020 року, згідно з довідками медико-соціальної експертної комісії, було повторно сукупно встановлено 60% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково, та встановлено потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, носінні корсету, рекомендовано лікування у профільних лікарів.
       Посилаючись на те, що нестворення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці на підприємстві, де він працював, є порушенням законодавства про охорону праці, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань та призвело до зменшення обсягу трудової діяльності, проходження тривалого лікування та перебування на обліку у ЛПЗ, щоденного перенесення фізичного болю та моральних переживань, втрати роботи, порушення нормальних життєвих зв`язків та душевної рівноваги, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 234 000 грн. 
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 180 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.
       В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, а отже відсутні загальні підстави цивільно-правової відповідальності. Докази, які б підтверджували симптоми моральної шкоди, перелічені в ст.237-1 КЗпП України не надані, а вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на припущеннях, отже факт спричинення моральної шкоди є невстановленим. Вказує, що в акті П-4 зазначено, що по факту розслідування професійного захворювання складались протоколи про адміністративне порушення в сфері охорони праці та були застосовані адміністративні стягнення. Зазначає, що надані позивачем документи вже надавалися до Фонду соціального страхування для отримання страхового відшкодування. 
       Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не скористався.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 працював на шахті ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на різних посадах з повним робочим днем під землею з 29 липня 1987 року по 15 лютого 2019 року (а.с.20-22).
       15 лютого 2019 року ОСОБА_2 було звільнено з посади електрослюсаря підземного 5 розряду з повним робочим днем на дільниці 930 за частиною 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.22).
       11 липня 2019 року Державною установою "Українським Науково-дослідним інститутом промислової медицини" складено медичний висновок лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного лікувального-профілактичного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання (отруєння), затверджений протоколом протоколу №1163 (а.с.18-19).
       05 серпня 2019 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у  ОСОБА_2 за формою П-4, затвердженого тимчасово виконуючого начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченка В.С., відповідно до якого встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту.
       Згідно вказаного акту, наслідком відповідних шкідливих умов праці є радикулопатія поперекова - грижова (L5, S1) і шийна (С6, С7, С8), рецидивуючий на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинними синдромами з вазомоторноми порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозуу поєднанні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), код М.54.1, М.17-19; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), легенева недостатність першого-другого ступеня, код J44, J43.8 (а.с. 8-9).
       Актом №1157 огляду медико-соціальної експертної комісії первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності  ОСОБА_2 у відсотках в розмірі 60% (15% ХОЗЛ, 45% радикулопатія), встановлено 3 групу інвалідності. Визначено, що хворому протипоказана важка фізична праця, робота в умовах дії пилу, шуму, несприятливого мікроклімату, підземно. Може працювати охоронник, слюсар, займатися господарчою працею в невеликому обсязі. Рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, стаціонарне лікування.
       Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда №969 від 08 серпня 2019 року вбачається, що внаслідок встановлення професійного захворювання ОСОБА_2 має обмеження до пересування та трудової діяльностію, призначено реабілітаційний курс лікування. (а.с.96-99).
       Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12ААБ №628508 від 15 серпня 2020 року вбачається, що внаслідок професійного захворювання  ОСОБА_2 було встановлено третю групу інвалідності з 01 вересня 2020 року (а.с.100).
       Відповідно до довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 28 серпня 2019 року, серії 12 ААА №078076, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності  ОСОБА_2 у відсотках в розмірі 60% (15% ХОЗЛ, 45% радикулопатія), встановлено 3 групу інвалідності (а.с.100).
       З довідки до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12ААБ №230908 від 17 вересня 2020 року вбачається, що внаслідок професійного захворювання  ОСОБА_2 було встановлено третю групу інвалідності з 01 вересня 2020 року безстроково. Протипоказана важка фізична праця, робота в умовах дії пилу, шуму, несприятливого мікроклімату, підземно. Рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, стаціонарне лікування (а.с.11).
       Відповідно до довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 28 серпня 2019 року, серії 12 ААА №058917, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності  ОСОБА_2 у відсотках в розмірі 60% (15% ХОЗЛ, 45% радикулопатія), встановлено 3 групу інвалідності (а.с.12).
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, неможливість відновлення здоров`я позивача, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійних захворювань та інвалідності, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 180 000 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я. 
       Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
       Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       З аналізу змісту ст.1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.
       Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.
       Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
       У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
       У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Згідно частини 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (далі - Постанова) хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою; 
       медичний висновок - висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.
       Пунктом 89 постановлено, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню.
       Хронічне професійне захворювання (отруєння) не завжди супроводжується втратою працездатності. Випадки професійних інфекційних захворювань та хронічних професійних інтоксикацій розслідуються як хронічні професійні захворювання (отруєння) (пункт 90).
       Таким чином, з аналізу наведеного законодавства колегія суддів наголошує, що при вирішенні дійсного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди внаслідок професійного захворювання підлягають доказуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
       При цьому, чинне законодавство встановлює, що наявність зв`язку між погіршенням стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого.
       Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1  надано належні та допустимі докази втрати ним професійної працездатності, що складає 60% та третю групу інвалідності, а саме актом №1157 огляду медико-соціальної експертної комісії первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності  ОСОБА_2 у відсотках в розмірі 60% (15% ХОЗЛ, 45% радикулопатія) та довідка Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 28 серпня 2019 року, серії 12 ААА №078076.
       Вказані лікарські документи, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами втрати позивачем професійної працездатності, оскільки останні в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства. 
       Колегія суддів зауважує, що відповідні висновки, незважаючи на наявність у сторін такого права, до суду, зокрема, роботодавцем не оскаржувалися.
       Крім того, колегія суддів зауважує, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню, за результатом якого складається відповідний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, в якому, зокрема, зазначаються обставини та причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння).
       В матеріалах справи наявний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у  ОСОБА_2 за формою П-4 від 05 серпня 2019 року, затвердженого тимчасово виконуючого начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченка В.С., відповідно до якого встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту.
       Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, зважаючи на те, що позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, був вимушений неодноразово звертатися до лікарів та проходити лікування, виписки з медичних карток позивача свідчать про те, що внаслідок професійного захворювання позивач постійно відчуває почуття болю, має швидку втомленість, що негативно впливає на його життєдіяльність, тривалий час перебуває під наглядом лікарів, потребує медикаментозного та санаторного лікування, що у свою чергу впливає на звичний спосіб життя позивача, втрата працездатності є невідновною, колегія суддів вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди.
       В той же час, колегія суддів не погоджується з розміром встановленої судом спричиненої позивачу моральної шкоди та вважає, що визначення моральної шкоди в розмірі 180 000 грн. не відповідає принципам співмірності та об`єктивності, зважаючи на те, що отримана на виробництві травма призвела до втрати 60% професійної працездатності, отримана ним група інвалідності не позбавляє його права продовжувати працювати та отримувати заробіток.
       Зважаючи на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, колегія суддів приходить до висновку, що розумним та справедливим буде визначення суми моральної шкоди в розмірі 120 000 грн.
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. 
       Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, зі 180 000 грн. до 120 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
       Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Таким чином, враховуючи результат розгляду даної справи, з відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 1 198,08 грн.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.  

       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року змінити в частині визначення розміру моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання, зі 180 000 грн. до 120 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів та зменшити розмір судового збору з 1 800 грн. до 1 198 грн.08 коп.

       В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

       Повний текст постанови складено 10 жовтня 2022 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.