ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6756/22 Справа № 195/580/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Омеко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
ОСОБА_1 

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про розірвання шлюбу, -     

ВСТАНОВИЛА: 

       У травні 2022 року ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з відповідачкою з 22 вересня 2007 року перебуває у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 66. Від шлюбу дітей не мають. Зазначав, що одруження з відповідачкою виявилося невдалим. Протягом сумісного життя дедалі частіше між ними виникали непорозуміння, внаслідок чого їхнє спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. Спільне проживання припинено, спільне господарство не ведеться, що призвело до остаточного розладу шлюбних відносин. Примирення з відповідачкою неможливе, спроби збереження сім`ї є недоцільним, тому просив розірвати шлюб укладений між ним та ОСОБА_1 .
       Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року позовні вимоги задоволено (а.с.11).
       Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
       Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не повідомив її про розгляд справи, чим позбавив права надати відповідні пояснення та висловити свою позицію. Зазначала, що по справжньому любить позивача, вважає його головою родини, безумовним авторитетом та прикладом для їх спільних дітей в майбутньому. Вказувала, що дуже бажає зберегти сім`ю та зустріти старість разом (а.с.16-21). 
       04 жовтня 2022 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу в якому визнав апеляційну скаргу та просив рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.29-30).
       Вказаний відзив позивача, не може слугувати підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позову, та не може бути прийнято до уваги, оскільки позивач мав право подати заяву про відмову від позову на підставі ст.373 ЦПК України, чого ним зроблено не було. 
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до  висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 22 вересня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 66. Дітей не мають. 
       Позивач вважає, що збереження сім`ї буде суперечити його інтересам. 
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, зважаючи на небажання позивача зберегти шлюб, відсутність дітей, вважав відсутні підстави для надання строку для примирення та наявними всі підстави для розірвання шлюбу між сторонами. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачка в своїй апеляційній скарзі зазначає про порушення норм процесуального права, які виразилися у неповідомленні її належним чином про розгляд даної справи та що вона має намір зберегти сім`ю. 
       Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
       Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
       У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
       Згідно ч.2 ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.
       Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
       Згідно ж ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2)день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
       Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу судової повістки про призначення справи до розгляду, що не відповідає ч.5 ст.128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.
       Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
       Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
       Положеннями ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.10,11 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
       Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.
       Згідно ч.1 ст.110 СК України право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
       Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.
       За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
       Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
       Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 03 грудня 2020 року у справі № 456/848/16.
       А тому доводи апеляційної скарги відповідача про надання строку для примирення колегією суддів відхиляються. 
       Відповідно до ст.112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило в інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що небажання позивача зберегти шлюб, не відповідає дійсності, колегія суддів взяти до уваги не може, зважаючи на те, що він звернувся з позовом та на час ухвалення судового рішення позов підтримував та просив шлюб розірвати.
       Колегія суддів окремо зауважує, що зазначення відповідачки про те, що вона має намір зберегти шлюб з позивачем, не може бути підставою для відмови у його розірванні. 
       На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених колегією суддів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийнявши до уваги доводи приведені в апеляційній скарзі в частині неналежного повідомлення, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
       Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
       Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задовольнити. 
       Шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 22 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 66 розірвати. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

       Судді:                                                                Е.Л. Демченко
                                                               
                                                                               М.О. Макаров