ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6091/22 Справа № 199/6643/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого - Пищиди М.М.
        суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
        за участю секретаря судового засідання - Лопакової А.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижьодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-
                                В С Т А Н О В И Л А:

       У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
       В обґрунтування позову зазначив, що сторони перебували у шлюбі з 24.08.2004 року до 11.02.2021 року. За період перебування у шлюбі за рахунок спільних коштів та спільною працею було придбане рухоме майно, що є спільною власністю подружжя, а саме транспортний засіб MERCEDES-BENZ 614, об`єм двигуна 4250 (1997 року), вартістю 119413,00 грн., який відповідачем було перереєстровано 08.09.2020 на невідому фізичну особу за договором купівлі-продажу; транспортний засіб MERCEDES-BENZ 815, об`єм двигуна 4249 (2005 року), вартістю 192567,24 грн., який відповідачем було перереєстровано 14.11.2020 на невідому фізичну особу за договором купівлі-продажу; транспортний засіб MERCEDES-BENZ ATEGO 817D, об`єм двигуна 4249 (1999 року), вартістю 138073,50 грн., який було перереєстровано 14.11.2020 на невідому фізичну особу за договором купівлі-продажу. ОСОБА_1 зазначені транспортні за були відчужені за період шлюбу без згоди позивача. Відповідач в результаті відчуження транспортних засобів отримав 450053,74 гривень. Позивач зазначає, що вказані автомобілі є об`єктами спільної власності подружжя, а тому вона має право на поділ спільної власності подружжя - транспортних засобів MERCEDES-BENZ 614, MERCEDES-BENZ 815, MERCEDES-BENZ ATEGO 817D шляхом стягнення компенсації з відповідача половини вартості автомобілів.
       Враховуючи зазначене, позивачка просила суд визнати спільною сумісною власністю вказані автомобілі, а також стягнути з відповідача 59706,50 грн. грошової компенсації Ѕ частки автомобіля MERCEDES-BENZ 614; 96283,62 грн. грошової компенсацію Ѕ частки автомобіля MERCEDES-BENZ 815; 69036,75 грн. грошової компенсації Ѕ частки автомобіля MERCEDES-BENZ ATEGO 817D, а також судові витрати.
       Рішенням Амур-Нижьодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя- задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію Ѕ вартості автомобіля «MERCEDES-BENZ 614, об`єм двигуна 4250 (1997 року) в розмірі 59706,50 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію Ѕ вартості автомобіля MERCEDES-BENZ 815, об`єм двигуна 4249 (2005 року) в розмірі 96283,62 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію Ѕ вартості автомобіля MERCEDES-BENZ ATEGO 817D, об`єм двигуна 4249 (1999 року), в розмірі 69036,75 грн.
       В іншій частині позову відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 2250,27 грн., витрат на правничу допомогу в розмірі 8050,00 грн., а також витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 8923,72 грн., а всього 19223,99 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
       Рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, а також витрат за проведення експертного дослідження не є предметом апеляційного оскарження.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.08.2004 року до 11.02.2021 року. 
       За період перебування у шлюбі сторонами були придбані: транспортний засіб MERCEDES-BENZ 614, об`єм двигуна 4250 (1997 року), вартістю 119413,00 грн., який відповідачем було продано 08.09.2020 ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу № 6112/20/03333 від 07.04.2020, укладеному між ТОВ «СТВ АВТО» (яке діяло на підставі договору комісії 6112/20/03333 від 07.04.2020, укладеному між товариством та ОСОБА_1 ); транспортний засіб MERCEDES-BENZ 815, об`єм двигуна 4249 (2005 року), вартістю 192567,24 грн., який відповідачем було продано 14.11.2020 ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу №6112/20/1473 від 14.11.2020 року, укладеному між ТОВ «СТВ АВТО» (яке діяло на підставі договору комісії № 6112/20/1473, укладеному між товариством та ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 ; транспортний засіб MERCEDES-BENZ ATEGO 817D, об`єм двигуна 4249 (1999 року), вартістю 138073,50 грн., який відповідачем було продано 14.11.2020 ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу №6112/20/1474 від 14.11.2020 року, укладеному між ТОВ «СТВ АВТО» (яке діяло на підставі договору комісії № 6112/20/1474, укладеному між товариством та ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 .
       Позивач згоди на відчуження спірного майна не надавала. Відповідач на підтвердження протилежного докази не надав.
       Висновком № 6329-21 транспортно-товарознавчої експертизи, яка було проведена відповідно до ухвали суду від 25.10.2021 року, ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ 614, об`єм двигуна 4250 ( 1997 року), котрий було перереєстровано 08.09.2020 ОСОБА_1 на іншу особу за договором купівлі - продажу станом на час відчуження складала сто дев`ятнадцять тисяч чотириста тринадцять гривен 80 копійок. Ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ 815, об`єм двигуна 4249 (2005 року), котрий було перереєстровано 14.11.2020 ОСОБА_1 на іншу особу за договором купівлі - продажу станом на час відчуження складала сто дев`яносто дві тисячі п`ятсот шістдесят сім гривен 24 копійки. Ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ ATEGO 817D, об`єм двигуна 4249 (1999) року), котрий було перереєстровано 14.11.2020 ОСОБА_1 на іншу особу за договором купівлі-продажу станом на час відчуження складала сто тридцять вісім тисяч сімдесят три гривні 50 копійок.
       Ухвалюючи рішення в частині стягнення компенсації вартості 1/2 частин автомобілів, суд першої інстанції з урахуванням статей 60, 70 СК України, висновку транспортно-товарознавчої експертизи, виходив з того, що автомобілі є спільною сумісною власністю сторін, частки яких є рівними, тому дійшов до висновку про стягнення на користь позивача 1/2 вартості проданих відповідачем автомобілів.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. 
       Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
       Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
       Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
       Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.
       Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.61 СК України).
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України).
       Отже, закон передбачає презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яке набуте ними під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       Така правова позиція викладена в Постанові Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 по справі № 372/504/17 у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
       Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
       Верховний Суд виходить з того, що у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.        
       Суд першої інстанції врахував обсяг спільно нажитого майна та бажання співвласника (позивача) отримати компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності.
       Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
       У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
       Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16.
       Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
       У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
       Установивши, що ОСОБА_1 відчужив спірні автомобілі, які є спільною власністю подружжя без письмової згоди позивача (дружини) та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про компенсацію позивачу 1/2 вартості проданих відповідачем автомобілів, з врахуванням висновку транспортно-товарознавчої експертизи.
       Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
       Рішення в оскаржуваній частині як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
       Законність рішення в іншій частині не перевіряється, так як не є предметом апеляційного оскарження.
       Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Амур-Нижьодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2022 року, в оскаржуваній частині, - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: