Ухвала
 
19 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 161/1286/21
провадження № 61-8947ск22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 лютого 2022 року в цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Укрпошта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року АТ «Укрпошта» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 28 лютого         2022 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрпошта»  152 580,96 грн в рахунок відшкодування шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.
09 вересня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 лютого 2022 року. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом                      на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної                                 скарги) - 2 481 грн. 
Ціна позову у даній справі становить 152 580,96 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 248 100 грн). 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
В касаційній скарзі як на підставу для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у малозначній справі, заявниця посилається на те. що справа має виняткове значення для неї, оскільки її вина позивачем не доведена, оскаржуваними судовими рішеннями на неї покладено значний майновий тягар за ті діяння, яких заявниця не вчиняла. Водночас ОСОБА_1 також зазначає, що позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені судовим рішенням при розгляді іншої справи. 
Проте, такі доводи суд відхиляє, оскільки вони зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та до бажання добитися повторного розгляду справи, що не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. Стосовно позбавлення можливості спростувати встановлені оскаржуваними судовими рішеннями обставини під час розгляду іншої справи, заявниця не наводить відповідного обґрунтування, а безпосередньо посилання на норму права не може слугувати належною підставою для перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених у малозначній справі.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. 
З урахуванням того, що  ОСОБА_1 подалакасаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити. 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 лютого 2022 року в цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Укрпошта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                                                  І. В. Литвиненко  
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров