Постанова
Іменем України
 
14 грудня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 394/85/21-ц
провадження № 61-9582св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «ЛАН»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «ЛАН» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області                              від 28 травня 2021 року у складі судді Запорожець О. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Карпенка О. Л., Голованя А. М., Мурашка С. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до                    Приватного сільськогосподарського підприємства «ЛАН» (далі - ПСП «ЛАН») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування державної реєстрації.
 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 4,35 га, розташована на території Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3523655100:02:000:0556.
 
04 грудня 2019 року від державного кадастрового реєстратора їй стало відомо про те, що згідно з «Книг записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди» зареєстровано договір оренди, який укладений між нею та ПСП «ЛАН»             від 18 жовтня 2006 року за № 040637600207 на 25 років.
 
Стверджує, що не підписувала договір, хоча визнає, що відповідач використовував належну їй земельну ділянку та виплачував орендну плату на підставі їхньої усної домовленості. Проте відповідач ніколи не пропонував укласти договір оренди земельної ділянки, тим паче на такий значний строк - 25 років.
 
Маючи на меті відновити своє порушене право вона звернулася до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою, в якій просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 20 серпня 2006 року, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований                                              у Новоархангельському відділі КРФЦ ДЗК 18 жовтня 2006 року за № 207.
 
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області                            від 03 вересня 2020 року позов задоволено, встановлено, що згідно із висновком експерта від 02 червня 2020 року № 1775/1776/20-27 підпис від імені                    ОСОБА_1 у договорі оренди земельної ділянки від 20 серпня 2006 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПСП «ЛАН», зареєстрованому                                            у Новоархангельському відділенні КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 207, який міститься на 5-й сторінці у розділі «Підписи сторін», у графі «Орендодавець», в акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 20 серпня 2004 року (додаток 1), який міститься в графі «Земельну ділянку передав», в акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 20 серпня 2004 року (додаток 2), який міститься в графі «Орендодавець», виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування її підпису.
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року у справі               № 394/38/20 рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким                             у задоволенні позову ОСОБА_1 та ПСП «ЛАН» про визнання недійсним договору оренди землі відмовлено.
 
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту порушеного права,                          а ефективним способом захисту права є усунення перешкод у користуванні належним власнику майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки.
 
Враховуючи викладене, позивачка просила зобов`язати відповідача повернути їй земельну ділянку площею 4,35 га, кадастровий номер 3523655100:02:000:0556, що розташована на території Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 20 серпня 2006 року, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФЦ ДЗК 18 жовтня 2006 року за № 207
 
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області                              від 28 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ПСП «ЛАН» негайно, після набранням рішенням законної сили, повернути                                           у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,35 га, кадастровий номер 3523655100:02:000:0556, розташовану на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області. Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки укладеного 20 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ПСП «ЛАН», зареєстрованого у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 207. У задоволенні заяви ПСП «ЛАН» про застосування строків позовної давності відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не підписувала договір оренди її земельної ділянки з ПСП «ЛАН» від 20 серпня                    2006 року, а тому цей договір є неукладеним. Відповідач не має правових підстав користування земельною ділянкою, яка належить позивачці, а державна реєстрація неукладеного договору оренди земельної ділянки порушує права позивачки. 
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 18 серпня 2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 спірного договору оренди землі не підписувала, а тому не було її фактичного волевиявлення на укладення правочину, а отже, такий договір не є укладеним, у зв`язку з чим, належна їй земельна ділянка підлягає поверненню. 
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У вересні 2022 року ПСП «ЛАН» подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області                              від 28 травня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду                        від 18 серпня 2022 року, в якій просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У касаційній скарзі зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах,                    а саме застосування преюдиційних обставин, встановлених у іншій справі, рішення місцевого суду в якій скасовано апеляційним судом.  
 
Крім того, в уточненій редакції касаційної скарги заявник зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального                   і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Обставини, встановлені судами 
 
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,35 га, кадастровий номер 3523655100:02:000:0556, розташованої на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області.
 
20 серпня 2006 року між ПСП «ЛАН» та ОСОБА_1 укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки, терміном на 25 років, зареєстрований                                    у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 207.
 
У цивільній справі 394/38/20-ц встановлено, що згідно з висновком експерта                 від 02 червня 2020 року № 1775/1776/20-27 підпис від імені ОСОБА_1                           у договорі оренди земельної ділянки від 20 серпня 2006 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПСП «ЛАН», зареєстрованому у Новоархангельському відділенні КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 207, який міститься на 5-й сторінці у розділі «Підписи сторін», у графі «Орендодавець», в акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 20 серпня 2004 року (Додаток 1), який міститься в графі «Земельну ділянку передав», в акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 20 серпня 2004 року (Додаток 2), який міститься в графі «Орендодавець», виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування її підпису.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
 
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
 
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). 
У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
 
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
 
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину 
є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені 
з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
 
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
 
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, 
а правовідносини за ним - не виникли.
 
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або 
в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частина перша статті 207 ЦК України, тут і далі                          у редакції, чинній на час укладення спірного договору).
 
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, 
а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
 
За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.
 
Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права  оренди  земельної ділянки.
 
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).
 
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
 
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
 
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
 
У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження 
№ 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
 
У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.
 
Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення таких земельних ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.
 
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року у справі № 637/239/14,                  від 23 вересня 2020 року у справі № 396/1857/16, від 11 листопада 2020 року                      у справі № 598/538/19 та від 22 вересня 2021 року у справі № 610/3162/18.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Встановивши, що спірний договір позивачем не підписувався, а отже, відсутні підстави вважати, що такий договір є укладеним, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо необхідності усунення перешкод               у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, відповідно до вимог статті 391 ЦК України, та скасування державної реєстрації для реального відновлення порушеного права позивача.
 
У касаційній скарзі заявник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме застосування преюдиційних обставин, встановлених у іншій справі, рішення місцевого суду в якій скасовано апеляційним судом.  
 
Верховний Суд відхиляє такі доводи ПСП «ЛАН» з огляду на таке.
 
У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17), на яку посилається заявник в касаційній скарзі, зроблено висновки про те, що преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі - для суду під час розгляду інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає потреби встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть судової преюдиції полягає                                            в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими   ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення у справі, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено судом ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися                                              і встановлювалися судом, що піддано аналізові в мотивувальній частині судового акта.
 
Незважаючи на те, що рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року у справі № 394/38/20-ц скасовано судом апеляційної інстанції, висновок експерта від 02 червня 2020 року № 1775/1776/20-27 про те, що підпис у договорі оренди землі виконаний не ОСОБА_1 , був предметом дослідження судом апеляційної інстанції, де                      у постанові Кропивницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року суд встановив обставини справи на підставі зазначеного експертного висновку.  
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що суди необґрунтовано відхилили клопотання про проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи, Верховний Суд зазначає таке.
 
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).
 
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою -якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
 
За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК Українипредметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
 
Відповідно до статті 103 ЦПК Українисуд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
 
Статтею 113 ЦПК Українипередбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
 
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване                            в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
 
Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.
 
Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.
 
Суд першої інстанції, відмовляючи заявнику у призначенні додаткової судової експертизи, виходив із того, що наданий суду висновок судово-почеркознавчої експертизи проведений на підставі ухвали суду першої інстанції в іншому провадженні (№ 394/38/20) і зі змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій ПСП «ЛАН» не заявляло таких клопотань, тобто фактично погодилось               з висновком експертизи. Також таке клопотання не заявлялось відповідачем під час підготовчого судового засідання, оскільки підготовче судове засідання, враховуючи його завдання та мету направлене на остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій                  з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
 
Крім того, у цьому цивільному провадженні не проводилась первина експертиза не відбирались експериментальні, вільні та умовно вільні зразки підпису не надавались суду будь-які документи для проведення судово-почеркознавчої експертизи, а тому апріорі не може бути призначена повторна експертиза, навіть при наявності висновку експерта, отриманого на підставі ухвали суду в іншому цивільному провадженні.
 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 серпня 2022 року у задоволенні клопотання ПСП «ЛАН»про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд апеляційної інстанції виходив із того, що висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи  від 02 червня 2020 року № 1775/1776/20-27 у справі № 394/38/20, поданий до суду до закінчення підготовчого судового засідання. Відповідач був ознайомлений                   з цим доказом, але заперечень проти нього не висловлював, клопотання про призначення іншої експертизи не заявляв. 28 травня 2021 року після закінчення підготовчого провадження відповідач заявив суду клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи, в задоволенні якого суд обґрунтовано відмовив ухвалою від 28 травня 2021 року.
 
Отже, місцевий суд та суд апеляційної інстанції мотивовано відмовили                               у задоволенні клопотання відповідача про проведення у справі повторної судово-почеркознавчої експертизи.
 
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги ПСП «ЛАН» про те, що суди не дослідили зібрані у справі докази, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені                 в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість. При цьому порушень порядку надання та отримання доказів судом не встановлено.
 
Твердження заявника про те, що позивачка протягом 14 років отримувала орендну плату за користування ПСП «ЛАН» належною їй земельною ділянкою, порушення ОСОБА_1 принципу добросовісності «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) не                      є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, і не наділяє правом підробити підпис позивачки у договорі оренди, навіть якщо між сторонами фактично існували правовідносини щодо користування земельною ділянкою. 
 
У касаційній скарзі ПСП «ЛАН» вказує на те, що заявлена позивачем до відшкодування сума витрат на правничу допомогу та інших витрат у розмірі 14 850,00 грн, є необґрунтованою, завищеною та неспівмірною з часом, витраченим адвокатом на виконання вказаних послуг та їхнім обсягом. 
 
Верховний Суд відхиляє такі доводи заявника, оскільки такі доводи заявника                     є нічим іншим як переоцінкою доказів у справі та незгодою з висновками щодо їх оцінки.
 
Таким чином, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження не знайшли своє підтвердження. 
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення                в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.
 
Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником                             у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження;             і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «ЛАН» залишити без задоволення.
 
Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області                              від 28 травня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду                         від 18 серпня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
 
                                                                                                    І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                              С. О. Погрібний