Ухвала                                                
 
05 жовтня 2022 року
м. Київ
 
справа № 125/1216/20
провадження № 61-4728св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І., 
суддів: Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),                        Пророка В. В.,                           
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на постанову Вінницького апеляційного суду від 25 квітня 2022 року в складі колегії суддів: Копаничук С. Г.,  Медвецького С. К., Оніщука В. В., та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області                           від 26 листопада 2021 року в складі судді Хитрука В. М. та постанову Вінницького апеляційного суду від 25 квітня 2022 року і додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 31 травня 2022 року в складі колегії суддів: Копаничук С. Г.,  Медвецького С. К., Оніщука В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
 
На обґрунтування позову зазначав, що 03 травня 2020 року ОСОБА_2 , керуючи власним автомобілем «Chevrolet Niva», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Kadjar», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу, внаслідок чого автомобілю позивача було завдано механічні пошкодження, а позивачу як власнику причинено матеріальний збиток у розмірі 467 680,00 грн, який підтверджено висновком експертного дослідження Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області від 22 травня 2020 року № 16.
 
Постановою Барського районного суду Вінницької області від 11 червня 2020 року у справі № 125/709/20 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.
 
Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди  у                    сумі 130 000,00 грн. Таким чином, залишилась не відшкодованою завдана позивачу шкода у розмірі 337 680,00 грн.
 
Також позивач поніс витрати на послуги з евакуації пошкодженого транспортного засобу 03 травня 2020 року з с. Лука-Барська Барського району Вінницької області до майданчика арештованих транспортних засобів Барського ВП ГУНП у Вінницькі області в сумі 2 190,00 грн та наступного дня на транспортування автомобіля з м. Бар Вінницької області до м. Вінниця в сумі 2 190,00 грн, що разом становить - 4 380,00 грн.
Крім того, позивач являється підприємцем і свій автомобіль використовував, зокрема, для здійснення підприємницької діяльності. Після його пошкодження позивач був змушений орендувати автомобіль у ФОП ОСОБА_4 та сплачувати орендну плату у сумі 18 000,00 грн на місяць. За три місяці ним було сплачено                           54 000,00 грн, що також підлягає відшкодуванню відповідачем.
 
Також зазначає, що йому була завдана моральна шкода, що полягає в душевних стражданнях та погіршенні здоров`я після дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого він був змушений звертатися за додатковою медичною допомогою зі скаргами на болі в грудному та шийному відділі хребта. Після дорожньо-транспортної пригоди відповідач не вчинив жодних дій щодо відшкодування шкоди та примирення з позивачем, уникав та затягував розгляд судом справи про адміністративне правопорушення з метою уникнення відповідальності.
 
Посилаючись на зазначене, позивач просив суд:
 
- стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 396 060,00 грн, яка складається з матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля у розмірі 337 680,00 грн, витрат на послуги з евакуації автомобіля у розмірі                       4 380,00 грн та витрат за оренду транспортного засобу в сумі 54 000,00 грн; 
 
- завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду у розмірі               20 000,00 грн і понесені судові витрати у розмірі 20 606,15 грн, що складаються з судового збору за звернення до суду з позовною заявою у розмірі 4 170,75 грн, судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн, витрат за проведення експертизи в сумі 1 015,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 26 листопада                       2021 року позов задоволено повністю.
 
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 396 060,00 грн, що складається з матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля у розмірі 337 680,00 грн, витрат на послуги з евакуації автомобіля у розмірі                              4 380,00 грн та витрат за оренду транспортного засобу в сумі 54 000,00 грн.
 
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн, а також понесені позивачем судові витрати у розмірі 20 606,15 грн, що складаються з судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 4 170,75 грн, судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн, витрат за проведення експертизи у розмірі 1 015,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 , пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому із відповідача ОСОБА_2 як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що складає суму                                           337 680,00 грн. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, суд врахував висновок експерта від 23 лютого 2021 року № СЕ-19/102-21/2589-АВ. 
 
Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на послуги з евакуації автомобіля та витрати за оренду транспортного засобу, суд виходив з обґрунтованості таких вимог.
 
Стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду, суд виходив з того, що позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка проявилася в його емоційних та моральних стражданнях, фінансових обмеженнях у зв`язку з порушенням звичайного способу життя, порушенні життєвих зв`язків та активного громадського життя, у порушенні підприємницької діяльності.
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Рішення Барського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2021 року в частині стягнення матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля та в частині судових витрат скасовано.
В задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля відмовлено.
 
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, та відмовляючи в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до висновку експерта від 23 лютого 2021 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля позивача станом на момент його пошкодження складає                              476 271,13 грн, а розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля станом на момент його пошкодження, що дорівнює його ринковій вартості до ДТП становить 467 680,00 грн, що свідчить про те, що ремонт є економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Позивач, отримавши страхове відшкодування від МТСБУ у максимальному можливому розмірі 130 000,00 грн, автомобіль забрав собі і, в подальшому, відчужив, тим самим не погодився із визначенням транспортного засобу фізично знищеним. У випадку, погодження позивачем з визнанням автомобіля фізично знищеним, він повинен був передати залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду, і тим самим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Даних щодо залишкової вартості пошкодженого автомобіля після ДТП вказаний висновок експерта не містить, а тому не може бути покладений в основу судового рішення. 
 
ОСОБА_1 не доведено розміру матеріальної шкоди належними та допустимими доказами, не надано суду доказів вартості автомобіля до ДТП та вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП, що позбавило суд можливості визначити різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП для відшкодування заподіяної йому шкоди. Крім того, позивач відчужив свій транспортний засіб «Renault Kadjar», що унеможливлює як вирішення питання щодо передачі його особі відповідальній за шкоду, так і отримання доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Тобто, саме дії позивача призвели до неможливості встановлення розміру відшкодування відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Також суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції в частині стягнення судом в складі судових витрат - витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки позивач заявив вимоги про відшкодування 1 015,00 грн витрат не за висновок експерта, підготовлений на його замовлення як учасника справи чи на підставі ухвали суду, а за проведене експертне дослідження на підставі якого МТСБУ було здійснене страхове відшкодування, тому відсутні підстави для відшкодування цих витрат відповідачем.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині, апеляційний суд погодився з висновками суду, та зазначив, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
 
Додатковою постановою Вінницького апеляційного суду від 31 травня 2022 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат задоволено.
 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 631,16 грн на відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги.
 
Аргументи учасників справи
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги ОСОБА_1 
 
25 травня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 25 квітня 2022 року в частині скасування рішення Барського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2021 року щодо стягнення матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля та відмови у задоволенні цих вимог, залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.
 
В касаційній скарзі заявник посилається на підстави касаційного оскарження визначені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин вимоги статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки предметом спору не є стягнення страхового відшкодування, а є - стягнення матеріальної шкоди за правилами ЦК України. Крім цього, суд апеляційної інстанції не врахував, що цивільна відповідальність відповідача не була застрахована, що виключало можливість застосування до спірних правовідносин вимог статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
 
Також, заявник посилається на те, що у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а саме в частині можливості застосування вимог статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при вирішенні спорів, за участю осіб, цивільна відповідальність яких не була застрахована; а також можливість застосування цієї правової норми до правовідносин, врегульованих статтями 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України.
 
Також суд апеляційної інстанції при прийняті рішення не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 15 жовтня 2020 року в справі                          № 2755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 14 лютого 2018 року в справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року в справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року в справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року в справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року в справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року в справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги ОСОБА_2 
 
09 червня 2022 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Барського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2021 року, постанову Вінницького апеляційного суду                                  від 25 квітня 2022 року та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 31 травня 2022 року в частині задоволення позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат за оренду транспортного засобу в сумі 54 000,00 грн відмовити повністю, а позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн та про стягнення судових витрат, понесених позивачем, у розмірі 19 591,15 грн задовольнити частково.
 
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі                             № 6-2766цс15, а також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року та додатковій постанові від 12 вересня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження №11-1465заі18), у постанові від 12 травня 2020 року у справі                                № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та у постанові від 26 травня                     2020 року у справі №908/299/18 (провадження № 12-136гс19) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій помилково стягнули з відповідача на користь позивача витрати за оренду транспортного засобу в сумі 54 000,00 грн. Суди не надали оцінку умовам договору оренди транспортного засобу та не врахували, що ОСОБА_1 не надав суду доказів про користування автомобілем протягом трьох місяців. Договір оренди між ФОП ОСОБА_4 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено у простій письмовій формі, що суперечить статті 799 ЦК України. Тому, оскільки укладений між сторонами договір найму транспортного засобу не було нотаріально посвідчено, то він є нікчемним, що свідчить про безпідставність стягнення  з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати за оренду транспортного засобу в сумі 54 000,00 грн.
 
Також заявник зазначає, що розмір моральної шкоди, який стягнено на користь позивача є завищений, виходячи із розумності і справедливості. Позивач у позовній заяві не довів і документально не підтвердив заподіяння йому душевних страждань та погіршення його здоров`я після ДТП. Крім того, при визначенні розміру відшкодування потерпілому моральної шкоди суди не врахували вимоги розумності і справедливості, тобто розмір моральної шкоди надто перевищує розмір вини відповідача у ДТП.
 
Також зазначає, що після ДТП позивач відремонтував свій автомобіль та відчужив його іншій особі за 8 900,00 дол. США, що становить 289 250,00 грн. 
Відповідач частково визнає та погоджується з вимогами позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди, але не в такому розмірі, який заявлено ним. Просить суд, з врахуванням глибини душевних страждань і переживань позивача, при цьому, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості зменшити заявлений до стягнення розмір моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн до 5 000,00 грн.
 
Також в касаційній скарзі заявник зазначає про неправильний розподіл судом апеляційної інстанції судових витрат та витрат на правову допомогу, оскільки такий розподіл не пропорційний розміру задоволених позовних вимог.
 
Крім того, стягуючи витрати на правову допомогу, суди не врахували те, що крім укладеного з АО «Юридична фірма «Руденко та партнери» договору про надання правової допомоги від 27 липня 2020 року № 064/20, рахунку від 27 липня                         2020 року та квитанції про оплату від 30 липня 2020 року у розмірі 15 000,00 грн, не надав належних та допустимих доказів про понесені ним витрати на правову допомогу у цій справі відповідно до вимог законодавства, а саме, позивач не надав суду складеного та узгодженого між сторонами акта про надану правову допомогу з описом робіт та доказів того, що такі роботи прийняті замовником послуг, як того вимагають положення частини третьої статті 137 ЦПК України.
 
Доводи особи, яка подала відзив 
 
У липні 2022 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваній частині забезпечив повний і всебічний розгляд справи й ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.
 
У липні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, в оскаржуваній частині забезпечив повний і всебічний розгляд справи й ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали цивільної справи із Барського районного суду Вінницької області. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 . 
 
Справа надійшла до Верховного Суду 21 червня 2022 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2022 року справу № 211/3277/20, (провадження № 61-3442св22) за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейські дороги України», треті особи: ОСОБА_6 , Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», про стягнення некомпенсованої частини завданого майнового збитку, заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейські дороги України» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня                     2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року, передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
05 вересня 2022 року справа прийнята Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду до розгляду (провадження                                № 61-3442сво22).
Судові рішення у справі, яка переглядається, та судове рішення у справі, яка        передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, а саме щодо відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що  у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, Об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 211/3277/20 (провадження № 61-3442сво22).
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи                                                № 211/3277/20 (провадження № 61-3442сво22) за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейські дороги України», треті особи: ОСОБА_6 , Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», про стягнення некомпенсованої частини завданого майнового збитку, заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.   
 
Головуючий                                                                  А. І. Грушицький
 
Судді:                                                                            І. В. Литвиненко
 
С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров 
 
В. В. Пророк