ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2022                                                   м. Дніпро                               Справа № 908/616/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач)
суддів: Верхогляд Т.А., Вечірка І.О.
розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду, в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.08.2022 по справі № 908/616/22 (суддя Колодій Н.А.), повний текст рішення складено 04.08.2022
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», м. Київ
до відповідача: Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
про стягнення 24744,21 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

27.04.2022 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ПрАТ «Страхова група «ТАС» (далі- позивач або страховик) до КП «Наше місто» (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) на суму 24744,21 грн (з урахуванням заява про уточнення позовних вимог та збільшення їх розміру, а. с. 32).
Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.04.2019 внаслідок високого тиску в системі опалення, що спричинило розрив радіаторів, сталася страхова подія - залиття магазину, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька, 12, в приміщенні ХLIV.
На підставі укладеного Договору добровільного комплексного страхування майна № BZ2-2282 від 08.01.2019 потерпіла сторона - ОСОБА_1 (страхувальниця майна) звернулася із заявою про виплату їй страхового відшкодування до ПрАТ «Страхова група «ТАС». На підставі заяви страхувальниці та поданої нею документації страховиком складено страховий акт № 1742В/08/2019 на суму 24744,21 грн і здійснено виплату страхового відшкодування у повному обсязі.
Оскільки страховий випадок настав внаслідок високого тиску в системі опалення, що спричинило розрив радіаторів у нежитловому приміщенні, відповідальність за шкоду завдану залиттям магазину має нести балансоутримувач, як особа відповідальна за експлуатацію будинку.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.08.2022 у даній справі позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 24744,21 грн матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації), 2481,00 грн судового збору.
Рішення місцевого господарського суду з посиланням на приписи норм статей 993, 1166, 1191 ЦК України мотивоване наявністю доведених позивачем збитків, що підлягають стягненню з відповідача, як особи відповідальної за експлуатацію будинку, в якому настав страховий випадок внаслідок затоплення нежитлового приміщення.

2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду КП «Наше місто» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду та просить: скасувати оскаржуване рішення; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована неповним дослідженням судом першої інстанції обставин та наявних у справі доказів, а також допущеним порушенням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- судом в якості доказу завданої відповідачем шкоди враховано акт огляду місця події/пошкодженого майна від 24.04.2019, який складено представниками позивача та акт обстеження технічного стану нежитлового приміщення на предмет залиття від 25.04.2019, складений представниками відповідача, які різняться між собою та не можуть бути визнані належними і достатніми доказами неправомірних дій щодо завдання майнової шкоди, оскільки цими актами встановлено лише причини залиття та характер (обсяг) пошкоджень майна за відсутності висновків комісії щодо встановлення винних в затопленні магазину;
- судом не визначено межі відповідальності відповідача, встановлених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого, внутрішньобудинкові системи теплопостачання багатоквартирного будинку не включають внутрішні системи, які знаходяться всередині приміщень та належать окремим власникам. Встановлені в магазині радіатори опалення належать саме споживачу - ОСОБА_1 , а їх обслуговування не включено до складу тарифу на обслуговування, не оплачується споживачем та не регулюється положеннями Договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території № 106/2018/04нж від 27.03.2018;
- судом першої інстанції на свій розсуд визначена належною до стягнення сума виплаченого позивачем страхового відшкодування без достатніх документальних підтверджень та нормативного обґрунтування. На підтвердження своїх позовних вимог страховою компанією не додано жодного доказу в підтвердження висновків щодо оцінки пошкодженого майна та вартості відновлювального ремонту. В силу приписів абзацу 10 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим, зокрема у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

3. Узагальнений виклад позиції позивача по справі.

Позивач згідно поданого відзиву на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що відповідно до умов укладеного між споживачем ОСОБА_1 та виконавцем КП «Наше місто» Договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території № 106/2018/04нж від 27.03.2018, виконавець зобов`язується утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усувати пошкодження щодо надання послуг в установлені законодавством строки (п. 3 ст. 13 Договору).
Відповідно до п. 9 ст. 13 Договору виконавець зобов`язується здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання житлових будинків, квартир, приміщень.
В Рішенні виконавчого комітету Запорізької міської ради № 175 від 20.04.2018 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинків (гуртожитків) житлового фонду м. Запоріжжя», а також у Договорі № 106/2018/04нж від 27.03.2018 не вказано про те, що радіатори опалення, встановлені в кожному приміщенні будинку відносяться до особистого користування власників такого приміщення та не відносяться до внутрішньобудинкових систем теплопостачання і не повинні обслуговуватись    КП «Наше місто».
Відповідно до Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженому Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 № 219, обслуговування внутрішньобудинкових систем здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.
На думку позивача, вказаний нормативний акт не містить вказівки (умови) про те, що радіатори, які знаходяться в житлових та нежитлових приміщеннях не відносяться до загальної внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а натомість вказаними рішенням і договором на відповідача покладено обов`язок з обслуговування зазначених мереж.
Також позивач вважає, що Акт обстеження від 25.04.2019 складено в присутності зацікавлених осіб, як від потерпілої сторони так і збоку винної особи, оскільки представникам (членам комісії) відповідача надано доступ до приміщення для обстеження наслідків аварії.
Крім того, позивач зазначає, що складений ним Акт огляду місця події/пошкодженого майна від 24.04.2019 відповідає умовам Договору добровільного комплексного страхування майна та відповідальності BZ2-2282 від 08.01.2019, а тому порівнювати такий акт з актом відповідача про обстеження технічного стану нежитлового приміщення на предмет залиття від 25.04.2019 є недоречним.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

08.01.2019 між страховиком - ПрАТ «Страхова група «ТАС» та страхувальницею - ОСОБА_1 укладено договір добровільного комплексного страхування майна та відповідальності ВZ2-2282 «Повний бізнесзахист» (далі - Договір страхування, а. с. 4).
Предметом договору страхування є нерухомість (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення XLIV, вміст (рухоме майно, меблі, обладнання), відповідальне зберігання.
23.04.2019 ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про настання страхової події з застрахованим майном (а. с. 5-6).
На підставі заяви страхувальниці, з метою встановлення характеру пошкоджень застрахованого майна, представником ПрАТ «Страхова група «ТАС» Вайло А.П. за адресою місця розташування застрахованого майна складено Акт огляду місця події/пошкодження майна від 24.04.2019, яким встановлено, що в результаті високого тиску в системі опалення трапився розрив радіаторів системи опалення, що призвело до потрапляння води в приміщення та пошкодження внаслідок зазначеної аварії застрахованого майна (а. с. 16).
Відповідно до локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1 після залиття, сума на будівельні роботи складає 24744,21 грн (а. с. 17).
25.04.2019 КП «Наше місто» складено комісійний Акт обстеження технічного стану нежитлового приміщення магазину «Город», розташованого у житловому будинку № 12 по вул. Ладозькій на предмет залиття. В результаті візуального обстеження комісією виявлено: Торгівельний зал (109,4 м2) - підлога (бетонна) спостерігаються вологі сліди залиття площею ? 3,5 м2. Кімната (11,4 м2) - підлога (лінолеум) спостерігаються вологі сліди залиття площею ? 1,5 м2. Кімната (9,1 м2) - підлога (лінолеум) спостерігаються сліди залиття площею ? 1,3 м2. Причина залиття: виникнення аварійної ситуації на внутрішньоквартирних мережах опалення (радіатору) нежитлового приміщення. Аварійна ситуація усунена аварійною службою ФК «МТМ». Висновки та рекомендації комісії: необхідна заміна пошкоджених радіаторів у нежитловому приміщенні магазину «Город»     (а. с. 47).
02.05.2019 ОСОБА_1 в порядку ст. 25 Закону України «Про страхування» звернулася до ПрАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про відшкодування їй шкоди завданої внаслідок прориву системи опалення (а. с. 18).
У зв`язку із зазначеним ПрАТ «Страхова група «ТАС» складено страховий акт № 174216/08/2019 від 22.05.2019 на суму 24744,21 грн, та здійснено виплату ОСОБА_1 вказаної суми в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням (а. с. 20, 33).
Оскільки КП «Наше місто» є відповідальним за експлуатацію будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Ладозька, 12, ПрАТ «Страхова група «ТАС» вважає себе таким, що набуло право зворотної вимоги до відповідача, як винної особи у виникненні аварійної ситуації, що спричинила затоплення застрахованого майна, у розмірі виплаченого відшкодування.
Відповідач позовні вимоги не визнає, вважає відсутніми у нього підстави для відшкодування понесених позивачем страхових виплат з огляду на відсутність його вини у спричиненні затоплення застрахованого майна, що і є причиною виникнення спору у даній справі.

5. Мотиви з яких суд апеляційної інстанції задовольняє доводи апеляційної скарги та відхиляє висновки викладені в рішенні суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Центральний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Предметом позову у цій справі є вимога позивача, як страховика, про відшкодування збитків, понесених в результаті здійснення виплат з настанням страхової події, відповідно до Договору добровільного комплексного страхування майна та відповідальності ВZ2-2282 від 08.01.2019 на підставі Страхового акту №174216/08/2019 від 22.05.2019 на суму 24744,21 грн, в порядку статей 1166, 1191 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». 
Відносини у сфері страхування регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про страхування», який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).
Положеннями ст. 979 ЦК України визначено правову природу договору страхування як договору, за яким страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено поняття Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
За змістом статей 512, 514 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).
У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання.       У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. 
У випадку ж регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.
При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК), а також ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 № 910/2603/17 та від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2019 у справі № 755/9320/15-ц.
В даному випадку до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже до ПрАТ «Страхова група «ТАС» перейшло право вимоги у порядку суброгації, а не регресу.
Вищевказане свідчить про те, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку із виплатою на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої сторони у деліктному зобов`язанні.
Місцевим господарським судом вірно встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, є суброгацією. При цьому, ототожнення місцевим господарським судом права вимоги, визначеного ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного ст. 1191 ЦК України є помилковим, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.
Отже, у спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми     ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.
Щодо вимог про відшкодування збитків.
Як встановлено судом апеляційної інстанції в контексті даного спору, правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку із виплатою на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої сторони у деліктному зобов`язанні.
Для правильного вирішення питання щодо стягнення у порядку суброгації (відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України) суми шкоди, важливим є саме встановлення особи, відповідальної за заподіяння шкоди.
У даній справі, особою, відповідальною за завдані збитки за відповідним позовом, позивачем визначено КП «Наше місто», як особу, яка надавала страхувальниці послуги з утримання будинку та прибудинкової території на виконання умов укладеного договору № 106/2018/04/нж від 27.03.2018.
За приписами п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування завданої шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Законодавець у ст.ст. 22 та 1192 ЦК України встановив, що шкода може бути відшкодована винною особою в натурі або у виді компенсації збитків.
Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на зазначені норми законодавства, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов: протиправної поведінки боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов`язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб; вини боржника.
Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності виконавця у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.
Так, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).
Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права. Необхідною ознакою протиправності є нормативність, тобто закріплення моделі поведінки нормою права.
Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків, а тому важливим є встановлення того, що протиправна дія чи бездіяльність особи є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
В даному випадку, позивач мав довести, серед іншого, протиправність поведінки відповідача та те, що саме протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною завдання збитків, як безумовний наслідок такої протиправної поведінки.
Позивач вказує на те, що неправомірною поведінкою відповідача є неналежне виконання останнім покладених на нього функцій балансоутримувача будинку, а саме незабезпечення відповідачем належного стану внутрішньобудинкової мережі і контролю за технічним станом інженерного обладнання, тоді як причинний зв`язок між такою неправомірною поведінкою та завданою шкодою полягає у наявності такого наслідку як залиття застрахованого майна та, відповідно його пошкодження.
Аналізуючи подані сторонами докази, колегія суддів дійшла висновку, що дії відповідача не мають всіх ознак цивільно-правового правопорушення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) надано визначення, зокрема, таким термінам:
Аварія - пошкодження, вихід з ладу, відмова, неможливість експлуатації внутрішньобудинкових систем, а також пошкодження несучих, огороджувальних та несучоогороджувальних конструкцій будівлі, які спричинили або можуть спричинити шкоду життю та здоров`ю людей, пошкодження майна, унеможливлюють надання житлово-комунальних послуг споживачам;
Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;
Внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення;
Відповідно до приписів Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005: утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством;
Технічне обслуговування жилих будинків - комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо.
З матеріалів справи слідує, що відповідач за укладеним з ОСОБА_1. Договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 106/2018/04нж від 27.03.2018 взяв на себе зобов`язання надавати експлуатаційні послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , в якому знаходиться нежитлове приміщення споживача, загальною площею 382,0 кв.м.
Згідно з пунктами 3, 9 ч. 13 вказаного договору відповідач зобов`язаний утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання житлових будинків, квартир, приміщень.
З урахуванням вищевикладеного межею відповідальності відповідача, відповідно до умов Договору та Закону, визначено утримання внутрішньобудинкових мереж - комунікацій від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення, тобто внутрішньобудинкових мереж, до яких не включено прилади та системи, що розташовані в середині приміщень, які належать окремим власникам житлових (нежитлових) приміщень.
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що діяли на момент настання страхової події, централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Як зазначалося вище, відповідач є балансоутримувачем багатоквартирного будинку, здійснює технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових систем, у тому числі здійснює контроль за технічним станом інженерного обладнання житлового будинку, квартир, приміщень до обладнання споживачів, у тому числі систем теплопостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання нежитлового приміщення (спірного приміщення, у якому настав страховий випадок).
Отже, відповідач не є відповідальним за стан системи опалення всередині нежитлового приміщення власником якого є ОСОБА_1 .
Крім того, відповідач не є виконавцем послуг з надання споживачам централізованого опалення.
В матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що страхова подія, яка настала внаслідок високого тиску в системі опалення, що призвело до розриву радіаторів, затоплення та пошкодження майна в нежитловому приміщенні ОСОБА_1 , відбулася внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань КП «Наше місто», протиправних дій та/або бездіяльності останнього, а тому позивач не довів суду, що саме відповідач є заподіювачем шкоди, а тому відсутні підстави покладання на КП «Наше місто» обов`язку з її відшкодування.
Акт огляду місця події /пошкодженого майна від 24.04.2019, складений представником позивача без участі балансоутримувача, який є відповідальним за технічне обслуговування будинку, не встановлює вини відповідача, не містить зазначення про те, чи залиття спричинено унаслідок несправності саме внутрішньобудинкових мереж, що відповідно до п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року   № 76 є обов`язковим. Форму вказаного акту встановлено в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. 
Колегія суддів критично оцінює складений представником позивача Акт огляду місця події/пошкодженого майна від 24.04.2019, оскільки причина залиття нежитлового приміщення внаслідок високий тиску в системі опалення не встановлена компетентними спеціалістами та не підтверджена матеріалами справи.
При цьому, складений 25.04.2019 представниками відповідача комісійний     (у складі трьох спеціалістів) Акт обстеження технічного стану нежитлового приміщення магазину «Город» за адресою розташування спірного нежитлового приміщення містить зазначення причини залиття: Виникнення аварійної ситуації на внутрішньоквартирних мережах опалення (радіатору) нежитлового приміщення.
Також, колегія суддів критично оцінює доданий до матеріалів справи локальний кошторис, до якого позивачем включено вартість матеріалів на загальну суму 24744,21 грн, оскільки матеріалами справи не підтверджено необхідність застосування будівельних матеріалів саме на цю суму для усунення шкоди, завданої саме залиттям нежитлового приміщення.
Даний локальний кошторис включає в собі витрати власника понесені на ремонт нежитлового приміщення в обсязі, які він визначив самостійно та не містить відокремлення щодо витрат необхідних для усунення пошкоджень приміщення внаслідок залиття.
Отже, локальний кошторис не може бути доказом, що встановлює та підтверджує розмір завданої шкоди внаслідок затоплення спірного нежитлового приміщення.
Вищевикладене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що суд першої інстанції дав неналежну оцінку наявним у справі доказам та дійшов передчасних висновків про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки місцевого господарського суду та доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу з огляду на вищевикладене, а тому підлягають задоволенню.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи встановлені апеляційним господарським судом обставини справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 03.08.2022 по даній справі.

7. Розподіл судових витрат.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача по справі.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради - задовольнити.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.08.2022 по справі    № 908/616/22 - скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, пр-т Перемоги, 65, код ЄДРПОУ 30115243) на користь Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради (69095,          м. Запоріжжя, вул. Українська 29-А, код ЄДРПОУ 40545596) 3721,50 грн (Три тисячі сімсот двадцять одну гривню 50 копійок) - судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Парусніков

Судді:                                                                                 Верхогляд Т.А.

                                                                                          Вечірко І.О.