24.10.22
22-ц/812/913/22

Єдиний унікальний номер судової справи 487/166/22
Номер провадження 22-ц/812/913/22         Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України

24 жовтня 2022 року                        місто Миколаїв                справа №487/166/22
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лівінського І.В., Серебрякової Т.В.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заочне рішення, яке ухвалено Заводським районним судом м. Миколаєва від 25 серпня 2022 року головуючим суддею Притуляк І.О., в приміщені цього ж суду у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:

У січні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 квітня 2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг.
Взятий на себе обов`язок банк виконав належним чином, в той час як позичальник ОСОБА_1 належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримався, у зв`язку із чим станом на 14 грудня 2021 року утворилась заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 38 372 грн. 24 коп., з яких: 30 936 грн. 62 коп. заборгованість за тілом кредиту; 7 435 грн. 62 коп. заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами.
Посилаючись на викладені обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 38 372 грн. 24 коп., а також понесені судові витрати у справі.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 серпня 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27 квітня 2006 року у розмірі 30 936 грн. 62 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 009 грн. 61 коп.
Рішення суду мотивоване тим, що між позивачем та відповідачем існують договірні правовідносини щодо повернення позичальником тільки основної суми кредиту. Доказів погоджених між сторонами розмірів процентів за користування кредитними коштами позивачем суду не надано.
Не погодившись із судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішення в частині задоволених вимог про стягнення основної суми кредиту сторонами не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що районний суд, відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом, не врахував, що відповідачем підписана заява - анкета, в якій сторони погодили процентну ставку.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не скористався.
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає.
Так, вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскаржуваному рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторони перебувають у правовідносинах, підставою виникнення яких є дійсний договір про надання банківських послуг. Позивачем надані належні докази стосовно заборгованості позичальника за основною сумою кредиту, але підстав для стягнення процентів за вищевказаним договором - немає, так як відповідачем такі умови кредитного договору з кредитором не узгоджувалися.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами та правовідносинами, проте його висновки щодо відмови у стягненні процентів та результату вирішення справи, вважає неправильними, не обґрунтованими, виходячи з наступного.
Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст. ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України (в редакції, яка діяла на час укладення договору) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.
Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.
Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.
За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
З матеріалів справи убачається, що 27 квітня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого позивач, з метою отримання банківських послуг та підписав заяву без номеру, за умовами якої отримав кредитні кошти у розмірі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався та зменшувався (а.с.21, 23).
При цьому, в анкеті - заяві про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна», сторони визначили, зокрема, ставку процентів за користування кредитом у розмірі 3% на місяць (тобто 36% річних) з розрахунку 360 днів у році.
Зазначена заява підписана відповідачем 27 квітня 2006 року (а.с.23).
Заперечень щодо підпису вказаної заяви відповідачем не надано.
Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.
Ухвалюючи рішення у даній справі в частині відмови у стягненні процентів суд першої інстанції, пославшись на те, що анкета-заява не містить умови щодо процентної ставки, не звернув уваги на те, що відповідачем підписано заяву, яка такі умови містить.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів на погодження позичальника сплатити проценти у розмірі 3% на місяць за користування кредитними коштами, не відповідає матеріалам справи. А тому рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, підписавши 27 квітня 2006 року заяву - анкету сторони визначили суттєві умови договору, які в односторонньому порядку змінені бути не можуть без попереднього погодження з позичальником.
Між тим, згідно розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що банк з 26 травня 2006 року нараховував відсотки у розмірі 36.0% річних, з 01 січня 2013 року 30% річних, з 01 вересня 2014 року 34.80% річних, з 01 квітня 2015 року 43.20 % річних, з 01 червня 2015 року 34.80 %, 09 липня 2015 року 43.2%, 05 лютого 2018 року 42%, з 01 серпня 2020 року 40. 8% (а.с.3-20).
Так, ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Встановлений договором розмір процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку (ч.3 ст.1056-1 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що на час укладання кредитного договору діяла базова процентна ставка по кредиту 3% на місяць (36% на рік), яка в подальшому була змінена банком в односторонньому порядку, при цьому, вказане з позичальником у письмовому вигляді не узгоджувалося.
Таким чином, заборгованість по процентам, повинна розраховуватися виходячи із фіксованої ставки 3% на місяць (36% на рік).
З письмових пояснень представника АТ КБ «ПриватБанк» Шевченка А.О. та розрахунку заборгованості, наданих суду апеляційної інстанції слідує, що станом на 14 грудня 2021 року розмір процентів, виходячи із фіксованої ставки 3% на місяць (36% на рік), становить 28 235 грн. 56 коп. 
З огляду на викладене та враховуючи те, що при пред`явлені позову банк просив стягнути заборгованість з відповідача за процентами в загальному розмірі 7 435 грн. 62 коп., то колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по процентам в межах позовних вимог у розмірі 7 435 грн. 62 коп., яка виникла станом на 14 грудня 2021 року, що відповідає 3% на місяць (36% на рік), узгоджених сторонами.
Отже, оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на надані позивачем докази, не дав оцінку заяві анкеті, яку було підписано позичальником у день укладення кредитного договору, а тому неправильно визначив обсяг відповідальності ОСОБА_1 , то, на думку колегії суддів, судове рішення в частині відмови у стягненні процентів з відповідача ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому є усі підстави для його скасування в цій частині у відповідності до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України та ухвалення нового судового рішення про стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за процентами в розмірі 7 435 грн. 62 коп., яка утворилась станом на 14 грудня 2021 року.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частин 1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За такого, судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору слід змінити, збільшивши його розмір з 2009 грн. 61 коп. до 2 481 грн. 
Також з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 3721 грн. 50 коп. судового збору, сплачено за подання апеляційної скарги на заочне рішення.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд. №1Д), заборгованість по процентам в розмірі 7 435 (сім тисяч чотириста тридцять п`ять) грн. 62 коп., яка утворилась станом на 14 грудня 2021 року за кредитним договором від 27 квітня 2006 року.
Заочне рішення в частині визначення розміру судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції змінити.
Збільшити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд. №1Д), суми судового збору з 2009 (дві тисячі дев`ять) грн. 61 коп. до 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд. №1Д), 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        Н.В. Самчишина

Судді:                                                                І.В. Лівінський

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складено 24 жовтня 2022 року.