Справа № 349/408/18 
Провадження № 22-ц/4808/978/22 
Головуючий у 1 інстанції Рибій М.Г. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
               суддів:                Баркова В.М., Луганської В.М.,
               секретаря                Мельник О.В.,
               з участю                позивача ОСОБА_1 , представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Добринівської сільської ради, Рогатинської районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене головуючим суддею Рибієм М.Г.11 квітня 2018 року,
в с т а н о в и в:
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Добринівської сільської ради, Рогатинської районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . За життя мати набула права власності на земельні ділянки, загальним розміром 1,54 га, що розташовані на території Добринівської сільської ради з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акта про право приватної власності на землю ІІ-ІФ № 012973 від 25.09.2001. Заповіт від імені померлої не посвідчувався.З метою оформлення спадщини матері як спадкоємець першої черги за законом позивач звернувся до нотаріуса, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа - державного акта на право власності на земельну ділянку (втрата).Вказав, що інших спадкоємців, які б претендували на спадщину немає, оскільки рідний брат ОСОБА_4 звернувся у нотаріальну контору із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері.
Враховуючи вказане, просив суд визнати за ним право власності на земельні ділянки площею 1,54 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІ-ІФ № 012973 від 25 вересня 2001 року, що знаходяться на території Добринівської сільської ради Рогатинського району.
Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 як спадкоємцем за законом ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку загальним розміром 1,54 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Добринівської сільської ради Рогатинського району та яка належала ОСОБА_3 на праві власності згідно з державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 012973 від 25 вересня 2001 року.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі у розгляді справи, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. На думку апелянта, позивач приховав від неї факт прийняття і оформлення спадщини за законом, що позбавило ОСОБА_2 можливості фізично (перебування за межами України) вчасно у 6-місячний строк подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Зазначає, що місцевий суд не взяв до уваги, що позивач до позовної заяви не додав витягу зі спадкового реєстру про реєстрацію спадкової справи за його заявою після смерті матері, що б свідчило про вчинення дій для прийняття спадщини та не залучив як третю особу на стороні відповідача брата ОСОБА_4 , який би повідомив суду про існування ще одного спадкоємця першої черги за законом. ОСОБА_2 вважає, що позивач умисно не надав суду жодних доказів існування інших спадкоємців та незаконно набув права власності на земельну ділянку після смерті матері, тому суд дійшов помилкового висновку про визнання за ним права власності на спадкове майно.
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Зазначив, що апеляційну скаргу подано представником, який не підтвердив свої повноваження на подання даної апеляційної скарги у встановленому законом порядку. Адже окрім договору про надання професійної правничої допомоги представником не додано ордер, який є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Враховуючи вказане, просив постановити ухвалу про повернення апеляційної скарги.
В додаткових поясненнях представник ОСОБА_1 зазначив, що в постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 06.09.2021 у справі №349/407/18 зазначено про неподання ОСОБА_2 належних доказів прийняття нею спадщини, оскільки станом на час відкриття спадщини вона зі спадкодавцем не проживала та у встановлений законом строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, їй також не визначено у судовому порядку додатковий строк для прийняття спадщини. На думку представника позивача, вказані факти, встановлені апеляційним судом, є преюдиційними в даній справі. Вважає, що апеляційна скарга подана особою, яка не мала правових підстав на оскарження рішення, а тому просив закрити провадження у справі.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2  задоволено частково.Рішення Рогатинського районного суду від 11 квітня 2018 року скасовано.Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 16 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Представники Добринівської сільської ради та Рогатинської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені належно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.
Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Позивач та його представник доводи апеляційної скарги заперечили з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Вислухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 підлягає закриттю з огляду на таке.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Зазначені норми права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
При цьому судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20) та від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21).
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16 (провадження № 61-47768св18) вказано, що у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. В той же час відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Отже, у разі якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
З огляду на викладене, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках. У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19).
З матеріалів справи вбачається і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю позивача ОСОБА_1 та апелянта ОСОБА_2 (т.1. а.с. 5, 37).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Добринівської сільської ради (т.1 а. с. 6).
Згідно з довідкою від 02.01.2018 № 4, виданою виконавчим комітетом Добринівської сільської ради, на момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживала сама. Заповіт від її імені у виконкомі Добринівської сільської ради не посвідчувався і не реєструвався (т.1 а. с. 14).
Постановою від 06 лютого 2018 року № 30/02-31 приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неподанням ним документа, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку (т.1 а. с. 11).
Заявою від 09.01.2018, поданою приватному нотаріусу Рогатинського районного нотаріального округу від 09.01.2018, ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 (т.1 а. с. 8).
З довідки, виданої відділом Держгеокадастру в Рогатинському районі Івано-Франківської області від 09 лютого 2018 року № 0-9-0.26-33/107-18, та згідно з копією державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 012973 вбачається, що ОСОБА_3 була власником земельної ділянки площею 1,54 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Добринівської сільської ради (т.1 а. с. 7).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).
Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
У частині другій статті 1272 ЦК України передбачено, що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Тлумачення частини другої статті 1272 ЦК України щодо кола спадкоємців, згода яких вимагається, включаються як спадкоємці, які своєчасно подали заяви про прийняття спадщини, так і спадкоємці, які вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до положень статті 1268 ЦК України. При цьому згода спадкоємців, які прийняли спадщину, повинна бути виражена у письмовій формі.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).
На виконання обов`язкових вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 16 червня 2022 року, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року витребувано у приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Данилюк Х.Я. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.58).
Із копій документів названої спадкової справи, вбачається, що вона була заведена – 04 січня 2018 року. Із заявою про прийняття спадщини 04 січня 2018 року звернувся позивач ОСОБА_1 . В заяві зазначено, що спадкоємцями першої черги також є донька померлої ОСОБА_5 та син ОСОБА_4 . В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що він, зазначаючи в заяві прізвище сестри, добросовісно помилявся, вважаючи, що вона, проживаючи спільно з чоловіком ОСОБА_6 , перейшла на його прізвище.
09 січня 2018 року ОСОБА_4 подав до приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Данилюк Х.Я. заяву про відмову від прийняття спадщини. 
06 лютого 2018 року № 30/02-31 приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу Данилюк Х.Я. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельні ділянки загальною площею 1,54 га, що розташовані на території Добринівської сільської ради Рогатинського району.
13 липня 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Данилюк Х.Я. №152/02-31 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_3 . 
З постанови вбачається, що спадкоємець ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 постійно не проживала, заяву про прийняття спадщини у встановлені законодавством строки не подала. Остаточним строком для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 було 29.01.2018.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що апелянт ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася. До нотаріальної контори звернулася лише 13.07.2021, а тому пропустила встановлений законом строк на прийняття спадщини.
Також з`ясовано, що апелянт на час відкриття спадщини із спадкодавцем разом не проживала. Це підтверджується довідкою від 02.01.2018 № 4, виданою виконавчим комітетом Добринівської сільської ради. Вказане також не заперечувалося сторонами.З цього слідує, що у ОСОБА_2 не виникло право на спадкове майно – названу вище земельну ділянку. 
Із відповідною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_2 до суду також не зверталася. Це підтверджено в засіданні апеляційного суду представником ОСОБА_2 .
Посилання представника ОСОБА_2 в засіданні апеляційного суду на те, що приватним нотаріусом не виконано обов`язку щодо повідомлення ОСОБА_2 про відкриття спадкової справи і про можливість здійснення нею права на спадкування (прийняття спадщини) колегія суддів відхиляє, оскільки апелянтка є спадкоємицею за законом першої черги і здійснення нею права на спадкування (прийняття спадщини) шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (у випадку не проживання разом із спадкодавцем на час його смерті) не залежить від вчинення чи невчинення дій іншими особами (іншим спадкоємцем, нотаріусом). Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 01 червня 2022 року (справа №148/1805/20.
Оскільки ОСОБА_2 спадщину після смерті матері у визначений законом строк не прийняла, додатковий строк для прийняття спадщини її у встановленому законом порядку не було надано, то на теперішній час відсутні правові підстави вважати, що у неї виникло право на спадкове майно після смерті матері. Отже, рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року про задоволення позову ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом ОСОБА_3 , та визнання за ним права власності на спадкову земельну ділянку загальним розміром 1,54 га права та законні інтереси ОСОБА_2 не порушено. Тому колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 і скасування названого рішення суду першої інстанції немає.
Беручи до уваги, що оскарженим рішенням суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувались, то в порядку ч. 3 ст. 362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 362, 382, 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2  на рішення Рогатинського районного суду від 11 квітня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Добринівської сільської ради, Рогатинської районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - закрити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.
Суддя-доповідач                                                В.А. Девляшевський
Судді:                                                                В.М. Барков
                                                                       В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 19 вересня 2022 року.