Справа № 351/1333/22 
Провадження № 22-ц/4808/1309/22 
Головуючий у 1 інстанції Сегін І. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря         Шандалович В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Середи Анни Петрівни на ухвалу Снятинського районного суду, постановлену суддею Сегіним І.Р. 19 вересня 2022 року в м. Снятині, у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення його позову до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
в с т а н о в и в:
У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 17 листопада 2020 року у розмірі 18500 доларів США та процентів у розмірі 3195,29 доларів США, а всього - 21695,29 доларів США.
Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні ОСОБА_1 майно (рухоме та нерухоме) та грошові кошти, що знаходяться на рахунках: рахунок у АТ КБ «ПриватБанк», ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001; рахунок НОМЕР_1 у АТ «Банк Альянс», ЄДРПОУ 14360506, юридична адреса: вул. С. Стрільців, 50, м. Київ, 04053; на рахунках, що будуть виявлені Державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.
В обґрунтування заяви зазначив, що сума заявлених позовних вимог є доволі істотною та складає 21695,29 доларів США. Йому невідомо про місце роботи відповідача та його доходи. А зважаючи на те, що відповідач може реалізувати заходи із ухилення від погашення заборгованості, що він наразі і здійснює, єдиним доцільним варіантом захисту його прав як стягувача є забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти боржника, які перебувають на рахунках у фінансових установах, оскільки у випадку їх відчуження рішення суду про стягнення сум неможливо буде виконати.
Ухвалою Снятинського районного суду від 19 вересня 2022 року задоволено частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову. Накладено арешт на належні ОСОБА_1 рахунки: у АТ КБ «ПриватБанк», ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001; рахунок НОМЕР_1 у АТ «Банк Альянс», ЄДРПОУ 14360506, юридична адреса: вул. С. Стрільців, 50, м. Київ, 04053, в межах суми позову у розмірі 21695,29 доларів США.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Середа А.П. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали.
Зазначає, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, що до неї ставляться, зокрема п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки не містить пропозицій позивача щодо зустрічного забезпечення. Тому така згідно вимог ч. 10 ст. 153 ЦПК України підлягала поверненню. Проте суд не звернув уваги на ці порушення.
На її думку суд не врахував, що позивач не надав жодного доказу як належності зазначеного рахунку скаржнику, так і відсутності номера рахунку в АТ КБ «ПриватБанк». Також відсутні докази, з яких можна дійти висновку, що скаржник буде ухилятися від виконання рішення суду.
Вважає, що відсутній предмет спору, оскільки матеріали справи не містять документів, які підтверджують звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення боргу. А враховуючи, що позов пред`явлено для стягнення боргу за розпискою без строку повернення грошових коштів, такий строк рахується з моменту пред`явлення вимоги позичальником про повернення коштів відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Тому позовна заява пред`явлена позивачем передчасно. Вказує, що разом із відзивом на позовну заяву скаржником подана заява про закриття провадження у справі. Однак суд на дані факти уваги не звернув.
Просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Представник позивача - адвокат Висоцький А.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Зазначає, що у суду не було підстав для обов`язкового застосування у цій справі зустрічного забезпечення. Не погоджується з твердженням скаржника про те, що позовна заява не містить предмету спору, оскільки з моменту пред`явлення позову відповідачем не вчинено жодних дій на погашення заборгованості. Крім того, таке питання стосується не забезпечення позову, а розгляду справи по суті.
В засіданні суду апеляційної інстанції в режимі відео конференції представник апелянта - адвокат Середа А.П. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримала.
Представник позивача - адвокат Висоцький А.М. щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.
Дана ухвала суду оскаржується в частині задоволення задоволенні заяви про забезпечення позову, тому апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України переглядається в цій частині.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся до Снятинського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та процентів.
Частково задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи розмір заявлених позовних вимог, наведені позивачем докази та їх обґрунтування, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та розміром заявлених вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача можливо накласти арешт на особові рахунки відповідача в межах суми позову у розмірі 21695,29 доларів США. При цьому суд наклав арешт на рахунки, вказані позивачем.
Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Перелік видів забезпечення позову визначений у ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20), постанові Верховного Суду від 24.04.2020 року у справі №753/20440/18 (№61-6989ск20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову у цій справі суд мав здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги та імовірності утруднення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача.
Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 17 листопада 2020 року у розмірі 18500 доларів США та процентів у розмірі 3195,29 доларів США, а всього - 21695,29 доларів США. Зазначав, що відповідач прийняті на себе зобов`язання не виконав, у позасудовому порядку ігнорує його вимоги про повернення суми боргу.
Таким чином, враховуючи розмір заявлених позовних вимог, який є доволі істотним (21695,29 доларів США), наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та розміром заявлених позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд правильно вважав, що є обґрунтовані підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому дійшов правильного висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.
Доводи апелянта про те, що позов та заява про забезпечення позову подані передчасно, оскільки відсутній предмет спору, а відповідачем подана заява про закриття провадження у справі, правильності вказаних висновків суду не спростовують.
Предметом позову у даній справі є стягнення боргу за розпискою та процентів від суми позики, предметом спору - грошові кошти в сумі 21695,29 доларів США.
Отже, спір щодо вказаної суми грошових коштів реально існує, як існує і можливість відчуження відповідачем належного йому майна та грошових коштів.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що між сторонами виник спір щодо невиконання договірних зобов`язань на значну суму - 21695,29 доларів США, а тому внаслідок незабезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення у майбутньому виконання можливого судового рішення про задоволення позову. Натомість питання дослідження доказів не впливають на вирішення заяви про забезпечення позову, а стосуються розгляду справи по суті.
Наведене спростовує також доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, з яких можна дійти висновку, що скаржник буде ухилятися від виконання рішення суду.
Що стосується тверджень, викладених в апеляційній скарзі, про те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, що до неї ставляться, зокрема п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки не містить пропозицій позивача щодо зустрічного забезпечення, то слід зазначити наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, крім випадків встановлених частиною третьою статті 154 ЦПК України.
Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).
Однак жодна із перелічених ознак не притаманна позивачу, тому у суду не було підстав для повернення заяви про забезпечення позову, а вищевказані доводи апеляційної скарги є такими, що мають ознаки надмірного формалізму.
Разом з тим, дійшовши правильного висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції наклав арешт на рахунки відповідача, що не відповідає формулюванню, викладеному у п. 1 ч. 1 ст. 150 та ч. 5 ст. 440 ЦПК України, згідно яких арешт накладається на грошові кошти, які перебувають на рахунках, відкритих у банківських установах і належать відповідачу. Також суд першої інстанції наклав арешт на рахунок НОМЕР_1 у АТ «Банк Альянс», хоча жодних доказів належності вказаного рахунку відповідачу матеріали справи не містять. Тому в цій частині ухвалу суду слід змінити, виклавши її резолютивну частину відповідно до формулювання, визначеного законодавством, та наклавши арешт на грошові кошти відповідача, які знаходяться на рахунках, відкритих ним у Акціонерному товаристві «ПриватБанк» та Акціонерному товаристві «Банк Альянс», в межах ціни позову у розмірі 21695,29 доларів США.
В іншій частині ухвалу суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Середи Анни Петрівни задовольнити частково.
Ухвалу Снятинського районного суду від 19 вересня 2022 року в частині задоволення заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову змінити.
Накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) та знаходяться на рахунках, відкритих ним у Акціонерному товаристві «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) та Акціонерному товаристві «Банк Альянс» (ЄДРПОУ 14360506, юридична адреса: вул. С. Стрільців, 50, м. Київ, 04053), в межах ціни позову у розмірі 21695,29 доларів США.
В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Головуюча:                                                                 О.О. Томин
Судді:                                                                 І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 20 грудня 2022 року.