Справа № 466/5905/22                                Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В. 
Провадження № 22-ц/811/2470/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       14 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Івасюти М.В., 
з участю: апелянта ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

                                       ВСТАНОВИВ:

       В серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
       В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що між ним та відповідачкою 09 жовтня 2004 року укладено шлюб, який зареєстровано у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 2685.
       Від шлюбу мають двоє дітей: дочку- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Позивач зазначав, що сімейне життя з відповідачкою протягом останніх декількох років погіршувалось, що призвело до припинення між ними шлюбних відносин і окремого ведення господарства. У них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб носить формальний характер.
       Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
       Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
       Не погоджується з рішенням суду та вважає таке необґрунтованим.
       Вказує, що обгрунтування, зазначене в оскаржуваному рішенні не відповідає дійсності оскільки взято зі слів лише відповідача.
       Зазначає, що дійсно досі проживає в одному будинку з відповідачкою (але не однією сім`єю, утримує та в подальшому не відмовляється утримувати дітей. Але найближчим часом планує роз`їхатися з відповідачкою і це рішення є виваженим та остаточним, оскільки вже більше ніж пів року вони не підтримують жодних шлюбних відносин, і живуть кожен своїм життям. Окрім того, протягом чотирьох місяців ОСОБА_5 перебувала з дітьми в м. Варшава Республіки Польща, після цього стосунки між ними лише погіршились.
       Зазначає, що від сварок сторін потерпають діти, тому подальше спільне проживання однією сім`єю суперечитиме їх інтересам.
       Таким чином шлюб існує лише формально і він не бажає в подальшому зберігати жодні взаємовідносини з відповідачем, окрім спільної участі у вихованні дітей.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
       Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано суду доказів в обґрунтування своїх доводів про те, що між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер та при розгляді справи не встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
       Встановлено, що сторони уклали шлюб 09 жовтня 2004 року, який зареєстровано у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 2685, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 09.10.2004 року (а.с.3).
       Від шлюбу мають двоє дітей: дочку- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13.09.2006 року та сина- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 22.07.2010 року (а.с.11-12).
       Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
       Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
       Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
       Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
       Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
       Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
       Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).
       Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
       Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 не бажає зберігати подружні відносини, а ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та не заперечила проти розірвання шлюбу, колегія суддів приходить до висновку, що збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
       З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову.
       Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Згідно п.13 ст. 142 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а відтак з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 992 грн., та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1487 грн. 60 коп.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити.
Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 вересня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – задовольнити.
Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції 09.10.2004 року, свідоцтво про одруження серії НОМЕР_4 , актовий запис за №2685.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 992 грн., та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1487 грн. 60 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

                                                                         Шеремета Н.О.