ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року	Львів	Справа № 500/1074/22 пров. № А/857/12309/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -                                     Шевчук С. М.
суддів -                                                        Носа С.П., 
                                                                    Обрізка І.М.,
за участі секретаря судового засідання  Кушик Ю.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року (додаткове рішення ухвалене у м. Тернопіль в порядку спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Баранюка А.З., дата складання повного тексту додаткового рішення не зазначена) у справі № 500/1074/22 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, Державної податкової служби України   про зобов`язання вчинити певні дії, суд-
                                                            ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, Державної податкової служби України, в якому просив:
визнати протиправними та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в Тернопільській області від 29 листопада 2021 року № 3432382/2209009979, №3432384/2209009979, №3432387/2209009979, №3432386/2209009979, №3432385/2209009979, №3432381/2209009979, №3432383/2209009979, №3432380/ 2209009979;
зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних подані ОСОБА_1 податкові накладні №8 від 19.08.2021 року, №10 від 27.08.2021 року, №11 від 27.08.2021 року, №1 від 06.09.2021 року, №6 від 13.09.2021 року, №7 від 15.09.2021 року, №4 від 11.10.2021 року, №5 від 13.09.2021 року.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду  від 17 травня 2022 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в Тернопільській області від 29 листопада 2021 року № 3432382/2209009979, №3432384/2209009979, №3432387/2209009979, №3432386/2209009979, №3432385/2209009979, №3432381/2209009979, №3432383/2209009979, №3432380/ 2209009979.
Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних подані ОСОБА_1 податкові накладні №8 від 19.08.2021 року, №10 від 27.08.2021 року, №11 від 27.08.2021 року, №1 від 06.09.2021 року, №6 від 13.09.2021 року, №7 від 15.09.2021 року, №4 від 11.10.2021 року, №5 від 13.09.2021 року.
Після ухвалення рішення суду до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути із відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.
27 травня 2022 року до суду першої інстанції надійшло клопотання представника відповідача про зменшення розміру судових витрат і витрат на правничу допомогу. Клопотання обґрунтоване тим, що витрати на правову допомогу, на думку відповідача є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг.
Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.
В задоволенні заяви в іншій частині - відмовлено.
Частково не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити додаткове рішення суду, збільшивши суму витрат на правничу допомогу до 8000 грн.
На обґрунтування апеляційних вимог позивач посилається на те, що подане відповідачем клопотання про зменшення судових витрат лише по формі відповідає вимогам до нього, проте не по суті, оскільки у ньому не наведено обґрунтувань щодо зменшення судових витрат, розумних мотивів щодо не співмірності заявленої суми витрат, обґрунтованого розрахунку витрат, які є співмірними. Зазначає, що відповідач у прохальній частині клопотання просить не зменшити розмір судових витрат, а взагалі відмовити у їх стягненні, тобто по суті заявляє про неспівмірність обсягу витрат, а про їх недоцільність, що є різними поняттями. Таким чином, апелянт вважає, що відповідач по суті не заявляв клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу, а відтак у суду були відсутні підстави для такого зменшення.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду та повісток повідомлень на електронну адресу відповідачів та на поштову і електронну адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляв.
Представник позивача адвокат Свірський Т.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Оцінюючи характер наданої адвокатом правової допомоги відповідно до представлених документів судом враховано, що дана справа є справою незначної складності, підготовка та написання позовної заяви у даній справі не вимагала значної витрати часу. З огляду на це, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правову допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок відповідачів, є завищеним та неспівмірним із складністю цієї справи. Відтак, з огляду на нескладність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідачів повинен становити 4000,00 грн. (по 2000 грн. з кожного).

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що позивач не погоджується з рішеннями Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в Тернопільській області від 29 листопада 2021 року № 3432382/2209009979,№3432384/2209009979, №3432387/2209009979, №3432386/2209009979, №3432385/2209009979, №3432381/2209009979, №3432383/2209009979, №3432380/ 2209009979, якими йому відмовлено у реєстрації податкових накладних №8 від 19.08.2021 року, №10 від 27.08.2021 року, №11 від 27.08.2021 року, №1 від 06.09.2021 року, №6 від 13.09.2021 року, №7 від 15.09.2021 року, №4 від 11.10.2021 року, №5 від 13.09.2021 року,  у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду  від 17 травня 2022 року позов задоволено повністю. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Досліджуючи доводи позивача з приводу розміру судових витрат, які понесені ним на правову допомогу, які присуджені з відповідачів на його користь, то колегію суддів враховано наступне.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як встановлено, що 20.12.2021 між позивачем та адвокатом Свірським Тарасом Володимировичем, укладено договір про надання правничої допомоги.
На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом за договором від 20.12.2021 сторонами складено акти надання-отримання послуг від 20.05.2022 згідно якого вартість послуг становить 8000,00 грн, в тому числі:
підготовка та складення позовної заяви (в тому числі, але не виключно: правовий аналіз матеріалів справи та оцінка обставин і наявних доказів; правовий аналіз законодавства та судової практики; формування правової позиції) - 6000 грн;
участь в 2 судових засіданнях - 2000 грн (1000 грн за одне судове засідання).
Клієнт зобов`язаний оплатити вартість послуг в термін до 31 грудня 2022 року.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених законодавчих положень дає суду апеляційної інстанції підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.
Як встановлено судом, та зазначалось вище, відповідачем подавалось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, з огляду на їх не співмірність.
Як наслідок у суду першої інстанції виникли правові підстави для надання правової оцінки доводам відповідача щодо завищеного розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та застосування відповідних наслідків такого завищення.
Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що відповідач по суті не заявляв клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки як вбачається із змісту вказаного клопотання відповідач зазначає, що розмір витрат на правову допомогу позивача є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Присуджуючи позивачу частково відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн з відповідачів (по 2000 грн. з кожного), суд першої інстанції виходив з того, що дана справа є справою незначної складності та визначена сума є неспівмірною із часом, який може бути витрачено адвокатом на виконання відповідних послуг.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, позаяк обсяг наданих послуг з професійної правничої допомоги є незначним. При цьому, адвокатом не докладено надмірних та значних професійних зусиль та навичок при наданні обумовленої правничої допомоги зі складання та подання позовної заяви, оскільки у даній категорії справ є усталена позиція судів, викладена в чисельній судовій практиці, а вказана справа за своєю суттю відноситься до справ незначної складності.
Враховуючи критерії пропорційності та об`єктивного визначення розміру суми витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає підставним присудження на користь позивача за рахунок фінансування відповідачів витрат на професійну правничу допомогу лише в обсязі 4000 грн з відповідачів.
Водночас апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги містять посилання на загальні норми права. 
За даних обставин, доводи апеляційної скарги позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для зміни додаткового рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його зміни відсутні.
Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст. 134, ст. 139, ст. 252, ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
                                                 П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у справі № 500/1074/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Повне судове рішення складено 29 вересня 2022 року