УХВАЛА

17 листопада 2022 року 
м. Київ

справа № 9901/420/19
адміністративне провадження № П/9901/420/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Головуючого - Яковенка М. М. (суддя-доповідач),
суддів: Білоуса О. В., Данилевич Н. А., Шевцової Н. В., Шишова О. О.

за участю: секретаря судового засідання - Бугаєнко Н. В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні заяву про самовідвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоуса  О. В. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,
УСТАНОВИВ:
07 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, Комісія), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 11 липня 2019 року № 321-к/тр в.о. Голови ВККС України Бутенка В. І. в частині відрахування ОСОБА_1 із штату ВККС України;
- зобов`язати Комісію поновити ОСОБА_1 на посаді члена ВККС України;
- стягнути з ВККС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільнення з посади члена ВККС України, з 11 липня 2019 року по дату прийняття рішення у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: Яковенко М.М. (суддя-доповідач), Бевзенко В. М., Данилевич Н.А., Шевцова Н.В., Шишов О. О.
Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2019 року відкрито провадження у справі №9901/420/19.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 листопада 2022 року до складу колегії суддів Верховного Суду, визначеної для розгляду справи №9901/420/19, введено суддю Білоуса О. В.
У судовому засіданні 17 листопада 2022 року суддею Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоусом О.В. заявлено самовідвід.
Заяву судді Білоуса О. В. про самовідвід обґрунтовано тим, що під час проходження конкурсу на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, доповідачем у його матеріалах був визначений ОСОБА_1 , який вивчав його особистість, формував по ньому різні довідки в межах проходження цього конкурсу, вивчав результати його психологічних тестів, та володіє практично всією інформацією щодо його психологічного та матеріального характеру. В результаті чого, у Білоуса О.В. склалося особливе ставлення до останнього.
Присутній у судовому засіданні позивач не вбачав підстав для задоволення заяви судді Білоуса  О. В. про самовідвід.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відводу судді Білоуса О. В., суд звертає увагу на таке.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий суд, згідно із цією нормою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом». Зміст наведеної статті дає підстави для висновку, що одним з важливих складових елементів справедливого правосуддя є принцип «незалежності та безсторонності судді» при розгляді справи у судовому провадженні, тобто його неупередженості.
Також слід зазначити, що принцип неупередженості (об`єктивності) судді є другим в переліку принципів (першим встановлено незалежність), визначених Бангалорськими принципами поведінки судді, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року. Згідно з цими Принципами об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. При цьому, за змістом пункту 2.5 Бангалорських приципів суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Крім того, Консультативна рада європейських суддів у пункті 12 Висновку № 1 (2001) наголосила, що судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв`язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Саме задля дотримання адміністративними судами наведеного принципу частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, в разі неможливості забезпечення розгляду справи неупередженим судом пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, ніж визначені у цій статті Кодексу, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Як зазначає Європейський суд з прав людини (надалі також - ЄСПЛ) у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).
У пункті 49 рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» («Belukha v. Ukraine», заява № 33949/02) ЄСПЛ дійшов висновку, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Щодо суб`єктивного критерію особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50).
Щодо об`єктивного критерію ЄСПЛ зазначає, що під час вирішення питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).
Водночас Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 4 лютого 2020 року у справі №908/137/18 звернула увагу на те, що помилково вважати, що щонайменші сумніви щодо упередженості судді є підставою для його виходу з процесу. Так у рішенні 15 жовтня 2009 року у справі «Мікаллеф проти Мальти», ЄСПЛ вказав, що «будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimate reason) побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись» (Micallef v. Malta, заява № 17056/06, § 98). У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).
Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.
Проте, варто врахувати, що між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).
У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» від 9 квітня 2013 року зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. «Пуллар проти Сполученого Королівства», 10 червня 1996 року, § 32, Звіти 1996-111).
У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Відповідно до частини другої статті 40 КАС України питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.
Надавши оцінку інформації, оголошеній суддею Білоусом О. В., колегія суддів прийшла до висновку, що з предмета та меж заявлених позовних вимог та зазначених у позовній заяві доводів не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість Білоуса О. В. як судді щодо Позивача, Відповідача, або обставин цієї справи, можливу його необ`єктивність при розгляді цієї справи чи заінтересованість у результаті її розгляду.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення заявленого самовідводу судді Білоуса О. В. немає.
Керуючись частиною першою статті 36, статтею 40 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні заяви судді Білоуса О.В. про самовідвід від участі у розгляді справи №  9901/420/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не оскаржується.
Повний текст ухвали виготовлено 17 листопада 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                                               М. М. Яковенко
Судді:                                                                                                                              О. В. Білоус
                       Н. А. Данилевич
          Н. В. Шевцова
                                                                                                    О. О. Шишов