ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

13 вересня 2022 року 	м.Суми	

Справа №591/736/22 
Номер провадження 22-ц/816/773/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Шелєхової Г.В. в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 10 червня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :
У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі - ТОВ «Сумитеплоенерго») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.  
Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 та користуються послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Вказує, що відповідачі вчасно не сплачують за надані товариством послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 98457,36 грн за період з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2021 року, 87,52 грн – внесків за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії, 32,39 грн – плати за абонентське обслуговування, 6823,79 грн – інфляційного збільшення боргу, 2499,04 грн – 3% річних, а також судовий збір в сумі 2481 грн 00 коп.
Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 10 червня 2022 року позов ТОВ «Сумитеплоенерго» задовололено.
Стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 1 листопада 2013 року по 30 листопада 2021 року в розмірі 98 457 грн, 26 коп., 87 грн 52 коп. в рахунок внесків за обслуговування та заміну комерційного обліку теплової енергії, 32 грн 39 коп. - плати за абонентське обслуговування, 6823 грн 79 коп. – інфляційного збільшення боргу та 3% річних в сумі 2499,04 грн. 
Стягнув на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 827 грн 00 коп. судового збору з кожного.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить визнати нечинним рішення суду першої інстанції.
У доводах апеляційної скарги зазначає, що відсутні договірні відносини між ним та позивачем, а тому житлово-комунальні послуги не повинні сплачуватися.
На думку скаржника дана справа відноситься до юрисдикції господарського суду, а тому не підлягає розгляду Сумським апеляційним судом.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов ТОВ «Сумитеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг та повинні проводити їх оплату, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги в сумі 98 457,36 грн за період з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2021 року, 87,52 грн – внесків за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії, 32,39 грн – плати за абонентське обслуговування, 6823,79 грн – інфляційного збільшення боргу, 2499,04 грн – 3% річних.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Сумитеплоенерго» є визначеним у встановленому законом порядку надавачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з серпня 2005 року. Даний факт підтверджується рішеннями Сумської міської ради № 1338-МР від 03 серпня 2005 року, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 18 червня 2019 року.
Житловий будинок АДРЕСА_2 знаходиться на обслуговуванні у ТОВ «Сумитеплоенерго».
ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 7, 33-35). 
Загальний розмір заборгованості відповідачів за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2013 року по 31 березня 2017 року та з 01 квітня 2017 року по 30 листопада 2021 року складає 98 457,26 грн, з яких: 51714,11 грн – гаряче водопостачання, теплопостачання (опалення) – 46 743,15 грн, внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії – 46,64 грн, внески за заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії – 40,88 грн, абонплата ТЕ – 17,05 грн, абонплата ПГВ – 15,34 грн. 
Зазначена заборгованість підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № НОМЕР_1 . Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ОСОБА_1 (а. с. 8-14).
Нарахування оплати за спожиті відповідачем послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання здійснювалось ТОВ «Сумитеплоенерго» на підставі тарифів, погоджених рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради: від 28 грудня 2010 р. року № 830; від 26 січня 2010 року № 41; від 10 жовтня 2008 року № 488; від 27 грудня 2005 року № 720.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
За приписами ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Виробник послуг може бути їх виконавцем. 
Виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово - комунальних послуг.
Згідно з пунктом 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системі теплоспоживання.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 передбачено, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 жовтня 2004 року плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Положеннями ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» передбачено що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.
Відповідно до вимог п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
 Згідно з ч. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів встановлено неналежне виконання відповідачами зобов`язання щодо внесення плати за надані позивачем послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідачів на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованості за надані ним послуги, індексу інфляції та трьох відсотків річних. 
Необґрунтованими є посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі не зобов`язані сплачувати за житлово-комунальні послуги через відсутність договірних відносин між сторонами, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідачі користуються послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з чим перебувають з позивачем у зобов`язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
З урахуванням наведеного, відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для несплати за надані позивачем і спожиті відповідачами послуги з централізованого опалення  та гарячого водопостачання.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (справа № 753/1391/17, провадження № 61-34537св18), від 21 листопада 2019 року (справа № 464/5927/15, провадження № 61-33479св18), від 22 січня 2020 року (справа № 201/9729/18, провадження № 61-21652св19).
Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів, з огляду на таке.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.
Таким чином, вказаний спір не відповідає вимогам ст. 20 ГПК України, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Відтак, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Враховуючи предмет та ціну позову, дана справа відповідно до п. 1, п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2022 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1, п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -  	Т. А. Левченко	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   С. С. Ткачук