ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 260/1173/19 пров. № А/857/11620/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (головуючий суддя: Дору Ю.Ю., місце ухвалення – м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 19.08.2019 звернувся до адміністративного суду із позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати п. 44 протоколу № 65 від 24.05.2019 в частині відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 на день 30.10.2017 встановлення першої групи інвалідності, яка настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення з строкової військової служби вперше 02.09.1966 внаслідок захворювання, що мало місце в період строкової військової служби; 
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 на день 30.10.2017 встановлення першої групи інвалідності, яка настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення з строкової військової служби вперше 02.09.1966 внаслідок захворювання, що мало місце в період строкової військової служби;
- стягнути з відповідача на користь моральну шкоду в розмірі мінімальної заробітної плати помноженої на кількість місяців тривалості протиправного рішення - з 18.02.2019 (з дати подання заяви про призначення та виплати даної допомоги) по день скасування протиправного рішення.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року та постановою Верховного Суду від 04 грудня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.
ОСОБА_1 01.07.2022 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року у адміністративній справі № 260/1173/19.
Обґрунтовує вказану заяву тим, що 01.06.2022  дізнався з мережі інтернет    про постанову Верховного Суду від 03.04.2022 у справі № 240/12378/19, спірні правовідносини у якій стосуються також отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, з урахуванням раніше виплаченої суми. 
Вказує, що встановлені обставини Верховним Судом є істотними для справи обставинами та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, тому просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду    від 25.10.2019 у справі № 260/1173/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року відмовлено. Залишено в силі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019     року по справі № 260/1173/19.
Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити заяву.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в заяві. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.10.2022 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення, прийняте Верховним Судом у справі № 240/12378/19, не може бути підставою для звернення особи із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки встановлення обставин в інших справах (рішеннях), які не стосується предмету оскарження у справі № 260/1173/19, не створюють жодних правових наслідків для учасників цієї справи та не можуть бути підставою для звернення особи із такою заявою.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в якості нововиявленої обставини, заявником вказується п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України, зокрема, прийняття постанови Верховним Судом у справі № 240/12378/19.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що для визнання обставиною нововиявленою, поняття «не були і не могли бути відомі особі» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов. Тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо сторона у справі все-таки могла знати про певну обставину, але внаслідок недобросовісного ставлення до своїх процесуальних обов`язків не вживала заходів для отримання потрібної інформації, тоді відсутні правові підстави визначати таку обставину у справі, як нововиявлену. Істотність обставини означає те, що якби суд її міг врахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення. 
Отже, підставами для перегляду судового рішення, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України, можуть бути лише ті фактичні обставини, які мали істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі усім особам, які брали участь у справі та суду. Ініціювання перегляду судового рішення лише з метою нового слухання і вирішення справи суперечить принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що обставини встановлені у постанові Верховного Суду у справі № 240/12378/19, на які покликається позивач, як на нововиявлені обставини, жодним чином не стосуються спірних правовідносин, які виникли між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України у справі 260/1173/19.
Тобто, прийнята постанова Верховним Судом у справі № 240/12378/19, не може бути підставою для звернення позивача із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, так як встановлення певних обставин іншими судовими рішеннями, які не стосується спірних правовідносин у справі № 260/1173/19, не створюють жодних правових наслідків для позивача та відповідача у цій справі.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач у своїй заяві, не наводить обставин, які не були і не могли бути йому відомі на час прийняття рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року у справі № 260/1173/19. 
Згідно ч. 2    ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України    суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»    суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статті 6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.
Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження, сам по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій він використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі ст. 6 Конвенції.
Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового  рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення у справі «Правєдная проти Росії», №. 69529/01; у справі «Рябих проти Росії», № 52854/99, пункт 52; у справі «Брумареску проти Румунії», № 28342/95, пункт 61).
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року у справі № 260/1173/19 необхідно відмовити, оскільки наведені у ній обставини не є нововиявленими, в розумінні положень п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 361, 369 КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі № 260/1173/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш