ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 року                                                                                             м.Дніпро         
Справа №  904/4521/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Коваль Л.А.,
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.
секретар судового засідання: Михайлова К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 (прийняту суддею Первушиним Ю.Ю., повне судове рішення складено 26.07.2022) у справі №904/4521/20 
за заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 
до боржника Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №20" 
про визнання грошових вимог в розмірі 308    285 (триста вісім тисяч двісті вісімдесят п`ять) грн 22 коп та 4    540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп судового збору     

ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст заявлених  вимог.

  09.11.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з грошовими вимогами до боржника - Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №20" в розмірі 308    285 (триста вісім тисяч двісті вісімдесят п`ять) грн 22 коп вимог зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та 4    540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп судового збору.

2.          Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у цій справі, визнано грошові вимоги    Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №20"  в розмірі 4    540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп судового збору (1 черга), 31    878 (тридцять одна тисяча вісімсот сімдесят вісім) грн 97 коп (3 черга) та 15    237 (п`ятнадцять тисяч двісті тридцять сім) грн 30 коп (6 черга); в решті відхилено.
Приймаючи рішення про відхилення кредиторських вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що заявлені кредиторські вимоги з податку на прибуток підприємств в розмірі 220 971, 25 грн не підтверджується належними та    допустимими доказами та мають бути відхилені.
Також суд дійшов висновку, що заявлені кредиторські вимоги по пені з податку на прибуток підприємств в розмірі 37    137 (тридцять сім тисяч сто тридцять сім) грн 70 коп не підтверджені належними доказами, а тому підлягають відхиленню.

3.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відхилених вимог та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області у повному обсязі.
4.          Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник щодо невизнання вимог по податку на прибуток на загальну суму 220 971, 25грн (основний платіж - 176777грн, штрафна санкція – 44194, 25 грн) зазначає, що до матеріалів справи долучено акт перевірки та ППР, які в повній мірі дають змогу розглянути грошові вимоги, сумніви щодо не включення даних вимог до розрахунку, а лише до довідки про стан розрахунків з бюджетом не спростовують донарахувань за актом перевірки та винесеного за результатами перевірки податкового повідомлення- рішення.
Апелянт також вказує, що донарахування по заявленому ППР є узгодженими, не скасованими, не сплаченими та протиправними не визнавались ні в судовому порядку ні в адміністративному.
В оскаржуваному судовому рішенні суд фактично розглянув спір щодо донарахувань по суті, що зокрема є неприпустимим з огляду на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 26 липня 2022 року по справі № 904/4608/21.
Щодо нарахування пені апелянт вказує, що відповідно до п. 129.4. ст. 129 ПКУ визначено, що на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Відповідно до п.п. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 ПКУ при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першою робочого дня, наступного за останнім днем граничного, строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період. щодо якого виявлено заниження. та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Додатково апелянт повідомляє, що пеня є не скасованою, не сплаченою та платником не подавались заяви щодо списання останньої.

5.          Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Учасники справи своїм правом на подачу письмового відзиву не скористались, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

6.          Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у справі №904/4521/20; розгляд справи призначено на 24.11.2022 о 14:30 год.   
Судове засідання, призначене на 24.11.2022 не відбулося, у зв`язку з перебуванням у відрядженні члена колегії судді Паруснікова Ю.Б.  
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.11.2022 розгляд справи № 904/4521/20 призначено на 05.12.2022 о 15:30 год.                
До апеляційного суду надійшло клопотання арбітражного керуючого Кійко Євгена Анатолійовича, у якому просить суд визнати надіслання апелянтом ліквідатору документів, які виконанні занадто мілким шрифтом та не відповідають ДСТУ 4163:2020 зловживанням процесуальними правами та залишити без розгляду або повернути апеляційну скаргу ГУ ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу суду від 21.07.2022. В обґрунтування клопотання ліквідатор вказує, що  отримав оригінал апеляційної скарги на одному листі формати А4, на якому було надруковано у зменшеному масштабі 4 сторінки, що не відповідає вимогам стандарту та не дає можливості розглянути надісланий документ.    
Колегія суддів вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки норми Господарського процесуального кодексу України не містять вказаних у клопотанні підстав для залишення без розгляду або повернення апеляційної скарги апелянту.    
У судове засідання 05.12.2022 сторони не з`явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
У зв`язку з тим, що у судове засідання 05.12.2022 учасники справи не з`явились, вступна та резолютивна частини постанови не проголошувались.          

7.          Встановлені судом обставини справи.

Провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №20" перебуває на стадії ліквідації, повноваження ліквідатора виконує арбітражний керуючий Кійко Євген Анатолійович.
На офіційному веб-сайті Вищого Господарського суду в мережі Інтернет, господарським судом 24.06.2021 розміщено оголошення №66703 про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
09.11.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з грошовими вимогами до боржника - Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №20" в розмірі 308 285, 22 грн вимог зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та 4 540,00 грн. судового збору.
Із поданої заяви про визнання кредиторських вимог вбачається, що кредиторські вимоги в частині сплати податку на прибуток (код платежу 50 11020202) на загальну суму 258 108,95 грн складаються з: 176    777,00 грн - податок на прибуток підприємств; 44    194,25 грн – штрафні санкції з податку на прибуток підприємств; 37 137,70 грн - пеня. 
Вказані грошові вимоги були нараховані кредитором на підставі Акту № 250/04-36-07-22/25521786 від 16.02.2021 про результати документальної позапланової виїзної перевірки (а.с. 43-61) та податкових повідомлень-рішень від 10.03.2021 №0024410722 (форма Р) та №  0024450722 (форма П) від 10.03.2021 на суми 176 777,00 грн та 44 194,25 грн.
Оскільки апелянтом було заявлено про скасування оскаржуваної ухвали в частині відмови у визнанні вказаних грошових вимог, тому в іншій частині оскаржуване рішення апеляційним судом не переглядається.

8.          Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Так, частиною першою статті 2 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Розгляд та визнання грошових вимог податкових органів у процедурах банкрутства здійснюється судами з врахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами ПК України, які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання, якщо такі зобов`язання виникають до моменту порушення справи про банкрутство.
Положеннями пункту 1.1. статті 1 ПК України передбачено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом підпункту 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
У підпункті 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковим зобов`язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Відповідно до підпункту  134.1.1  пункту  134.1  статті 134 ПК України (в редакції чинній на момент проведення перевірки) об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього       Кодексу.  
Згідно з пунктами 44.1 та 44.2 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Відповідно до підпункту  139.2.1 пункту  139.2 статті 139 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів. Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про дебіторську заборгованість та її розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО №10 “Дебіторська заборгованість”, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 8 жовтня 1999 № 237.
П(С)БО №10 розрізняє поняття сумнівний борг та безнадійна дебіторська заборгованість. 
Різниця між ними полягає в тому, що на суму сумнівного боргу створюється резерв сумнівних боргів, а на безнадійну дебіторську заборгованість ні. Резерв сумнівних боргів обчислюється, визначається та нараховується підприємством цілеспрямовано та створення такого резерву прямо залежить від платоспроможності окремих дебіторів. Створення резерву сумнівних боргів є обов`язком підприємств, організацій та інших юридичних осіб незалежно від форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) (пункт 2 П(С)БО №10). 
Також виключення становлять суб`єкти мікропідприємництва (пп. 2) п. 2, п. 7 р. І,  п. 8 П(С)БО №25 “Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва”).
Згідно статті 2 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” встановлено категорії підприємств - мікро, малі, середні і великі. 
Мікропідприємствами є підприємства, показники яких на дату складання річної фінансової звітності за рік, що передує звітному, відповідають щонайменше двом із таких критеріїв: 
Середньозважений курс Євро до гривні за 2018 - (курс 32,5567 грн/Є); 
балансова вартість активів - до 350 тисяч євро=11,4 млн. грн; 
чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - до 700 тисяч євро – 22,8 млн. грн; 
середня кількість працівників - до 10 осіб. 
В доданому до заяви акті про результати перевірки від 16.02.2021 зазначено (п. 3.1.1.1, стор. 5), що дохід підприємства складав на загальну суму 1 918 445 грн:
2017 - 112 352 грн., 2018 - 1       706       968 грн., 2019 - 99       125 грн. 
Балансова вартість активів (рядок 1300 балансу Ф-1 за 2018 рік на початок звітного періоду) – 10       980 тис. грн = 337,3 тис. Євро. (арк.с 90-91). 
Середньооблікова кількість співробітників – 5 осіб.  
Отже, за всіма критеріями КП “ЖЕО №20” є мікропідприємством і має право не створювати резерв сумнівних боргів. 
Таким чином у разі визнання поточної дебіторської заборгованості безнадійною, така списується з балансу з відображенням у складі інших операційних витрат у разі, якщо щодо такої заборгованості створення резерву сумнівних боргів не передбачено або якщо такого резерву не достатньо (п. 11 НП(С)БО 10).
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 5 липня 2019 року у справі №823/1272/17 та від 02 листопада 2020 справа №520/528/19.
Із Акту про результати перевірки вбачається, що податковим органом було виявлено списання кредиторської заборгованості за 2017 рік у звіті за 2018 рік (Ф-1) на загальну суму 1    600 000,00 грн. 
Базова ставка податку на прибуток підприємств встановлена п. 136.1 Податкового кодексу України  і складає 18%.  
Разом з тим, заявлена сума кредиторських вимог у розмірі 176   777, 00 грн не відповідає ставці податку на прибуток у розмірі 18% від суми яка на думку податкового органу підлягала оподаткуванню, а саме 1   600 000, 00 грн.
Кредитором в Акті про результати перевірки (стор. 11 Акту, абзац 1) зазначено, що зведені дані щодо задекларованих та встановлених у ході перевірки результатів до оподаткування наведено в додатку 10 до Акту перевірки, який є невід`ємною частиною.
Проте, сам додаток 10 до Акту про результати перевірки не додано до Заяви з кредиторськими вимогами. 
Суми заборгованості з податку на прибуток 176777,00 грн та штраф у розмірі 44  194,25 грн зазначено лише в Довідці про стан розрахунків перед бюджетом. Розрахунку кредиторських вимог на заборгованість з податку на прибуток у сумі 176777,00 грн. та штраф у сумі 44 194,25 грн кредитором до суду не надано. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно пп. 139.2.2. Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму списаної дебіторської заборгованості (у тому числі за рахунок створеного резерву сумнівних боргів або резерв очікуваних кредитних збитків (зменшення корисності активів), що відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу. 
Згідно пп. 14.1.11. Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; 
Як вбачається з листа Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради від 24.02.2021 №21/20/858  КП “ЖЕО №20” надавало послуги населенню з утримання 1186 багатоквартирних будинків та прибудинкової території по Центрально-Міському та Інгулецькому районах до 01.02.2014, в подальшому підприємство припинило надавати послуги з обслуговування будинків та гуртожитків з 01.02.2014 внаслідок проведення конкурсу і передачі на обслуговування будинків іншим підприємствам (арк.с. 86).
Таким чином, останнім днем надання послуг фізичним і юридичним особам з обслуговування будинків є 31.01.2014 і відлік позовної давності необхідно вести з цієї дати.
Виходячи з наведеного, дана  заборгованість стала безнадійною в лютому 2017 році. 
За доводами ліквідатора, підприємство списало цю заборгованість на витрати правомірно згідно вимог Податкового кодексу України, без нарахування податку на прибуток підприємств. Згідно вимог Податкового кодексу України підприємство мало зменшити фінансовий результат до оподаткування, але враховуючи відсутність прибутку (збиткова діяльність) не декларувало збиток з майбутнім перенесенням цих збитків на майбутні періоди.  
Колегія суддів зазначає, що заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі  № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі    №  910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16.
Обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі №  908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);
Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі         № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі        № 904/9024/16);
Завданням господарського суду є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови: від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).
Дослідивши матеріали заяви, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що заявлені кредиторські вимоги з податку на прибуток підприємств в розмірі 220 971, 25 грн не підтверджуються належними та  допустимими доказами та мають бути відхилені. 
Передумовою нарахування пені з підстав, передбачених пунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України, є несплата платником податків у встановлені законом строки суми узгодженого податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки.
Таким чином, розглядаючи грошові вимоги контролюючого органу до боржника, як платника податків, у т.ч. заявлену у розмірі нарахованої на податкове зобов`язання пеню, господарському суду першочергово належить встановити підстави виникнення такого зобов`язання, момент його узгодження з урахуванням результатів оскарження, настання строку сплати, день виникнення податкового боргу, тобто з урахуванням положень статті 129        ПК України достеменно з`ясувати з якого моменту у контролюючого органу виникло право нараховувати пеню платнику податку та чи було таке право реалізовано, відтак, виходячи з цих даних перевірити дотримання спеціальних норм податкового законодавства щодо порядку нарахування пені та строків давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу, в тому числі пені за таким зобов`язанням.
Кредитор зазначає підставою нарахування пені у сумі 37 137,70 грн, Акт про результати перевірки № 250/04-36-07-22/25521786 вiд 16.02.2021 та податкове повідомлення-рішення (форма Р) від 10.03.2021 №0024410722.
Разом з тим, в Податковому повідомленні-рішенні (форма Р) від 10.03.2021 №0024410722 зазначено про суми грошового зобов`язання Боржника з податку на прибуток підприємств: за податковими зобов`язаннями-176 777,00 грн, за штрафними санкціями -  44 194,25 грн, сума пені – 0 грн. 
Матеріали справи свідчать про те, що кредитором до заяви з кредиторськими вимогами до Боржника інших податкових повідомлень-рішень про встановлення пені зі сплати податку на прибуток підприємств на суму 37 130,70 грн не надавалось.   
23.12.2022 Кредитор подав до суду заперечення на повідомлення щодо розгляду кредиторських вимог (вх. №62054/21). До даних заперечень кредитором додано також розрахунок пені. 
Із поданого розрахунку вбачається, що кредитором в розрахунку пені зазначені дати початку нарахування пені - 12.03.2019, та закінчення – 07.04.2021, що складає 2 роки і 26 днів, або 757 календарних днів. 
Проте, в самому розрахунку зазначено 355 календарних днів, що ніяким чином не обґрунтовано. 
Також, як свідчить з матеріалів справи, ухвалою суду від 17.11.2020 відкрито справу про банкрутство Боржника КП “ЖЕО №20” і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 
Водночас відповідно до статті 59 КУзПБ    статті 59 КУзПБ з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.
Згідно п. 129.3.3. Податкового кодексу України нарахування пені закінчується у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України).
Таким чином, неправомірним є нарахування пені після 17.11.2020 - дати відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів (п. 129.3.3. ПКУ).
Крім того, до 01.01.2017 норма пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 встановлювала, що нарахування пені розпочинається в день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження). Однак з 01.01.2017 норма була викладена в такій редакції: “Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження)”. 
Отже, статтею 129 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2017) не встановлено, що нарахування пені у разі виявлення контролюючим органом заниження податкових зобов`язань здійснюється на суму такого заниження та за весь період заниження. Водночас положення ст. 129 ПК України визначають як підстави для нарахування пені порушення строків погашення податкового боргу. Об`єктом застосування пені є саме погашена сума податкового боргу, яка відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПУ України є сумою узгодженого грошового зобов`язання, несплаченою платником податків у встановлений цим Кодексом строк.
Верховий Суд у своєму рішенні від 19.02.2019 у справі №825/999/17 зазначив наступну позицію: По   перше, заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, необхідно визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій. Таким чином, оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності, зокрема винесення відповідних податкових повідомлень-рішень. 
Схожі позиції викладені в рішеннях Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №822/2591/17, від 24.01.2019 у справі №820/3525/16. 
Суд зазначає, що положеннями абзацу 11 пункту 52-2 підрозділу 10 (інші перехідні положення) Розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України встановлено, що протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню. 
Кредитором відповідно до фіскального чеку 16.03.2021 було направлено боржнику ППР зі сплати податку на прибуток підприємств від 10.03.2021, яке отримано боржником 25.03.2021, тобто вже введення карантину, спричиненого COVID-19.
За встановленого вище, заявлені кредиторські вимоги по пені з податку на прибуток підприємств в розмірі 37137,70 грн не підтверджені належними доказами, а тому підлягають відхиленню.
Колегія суддів вважає, що позиція Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена в постанові від 26.07.2022 по справі №    904/4608/21, на яку посилається скаржник, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки обставини цієї справи не є тотожними обставинам справи №904/4521/20.
Аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. 

9.          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За встановлених обставин справи, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у справі №904/4521/20 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у справі №904/4521/20 залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.12.2022.

Головуючий суддя                                                                      Л.А. Коваль

Суддя                                                                                          Т.А.Верхогляд   

Суддя                                                                                           Ю.Б. Парусніков