ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5902/22 Справа № 185/6785/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року                                                                м. Дніпро
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого - Пищиди М.М.
        суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
        за участю секретаря судового засідання - Лопакової А.Д. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на автомобіль в порядку спадкування,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на автомобіль в порядку спадкування.
       В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6 . Починаючи з 2010 року і до дня смерті її мати проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . У період їхнього спільного проживання був придбаний автомобіль Mitsubishi ASX реєстраційний номер НОМЕР_1 . Під час придбання автомобіля її мати внесла свої особисті кошти у розмірі 116 195 грн, які в неї були після продажу нерухомості в порядку поділу майна, придбаному у попередньому шлюбі. Також її мати під час спільного проживання з ОСОБА_2 сплачувала разом з ним кредитну заборгованість, яка виникла внаслідок покупки автомобіля. Мати повністю віддала ОСОБА_2 для розрахунку за придбаний автомобіль свої особисті кошти, які їй належали після продажу будинку АДРЕСА_1 в порядку поділу майна після розірвання попереднього шлюбу та її власної квартири АДРЕСА_2 .         Тому доля матері у спірному автомобілі складає 4/5 часток від його загальної вартості. На день смерті матері позивач була зареєстрована з нею за однією адресою, тому вважається такою, що прийняла спадщину.
       Враховуючи зазначене, позивач, з урахування уточнених позовних вимог, просила суд:
       - встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловік і дружина ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1,
       - визнати за нею право власності на автомобіль Mitsubishi ASX реєстраційний номер НОМЕР_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 ,
       - виплатити ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 50 200 грн з депозитного рахунку суду за належну йому частку вартості автомобіля.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на автомобіль в порядку спадкування - відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
       В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2021 року Тернівською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області почато спадкову справу № 72/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (том 1, а.с.196-201).
       Згідно з матеріалами спадкової справи, спадщину прийняла дочка померлої - ОСОБА_7 , яка на день смерті ОСОБА_6 була зареєстрована разом з нею за адресою АДРЕСА_3 . Відомості про інших спадкоємців в матеріалах спадкової справи відсутні.
       Відмітками у паспорті громадянки України ОСОБА_6 підтверджується, що з червня 1986 року по грудень 2008 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 , з 13 жовтня 1992 року по 10 серпня 2020 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з 10 серпня 2020 року по 18 вересня 2015 року - за адресою АДРЕСА_4 , з 06 жовтня 2015 року у до смерті - за адресою АДРЕСА_3 (том 1, а.с.14-15).
       Відмітками у паспорті громадянина України ОСОБА_2 підтверджується, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_9 з липня 1986 року по вересень 2008 року, з 26 жовтня 1998 року по 05 липня 2019 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 , з 05 липня 2019 року по теперішній час зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 (том 1, а.с.139-140).
       Видатковою накладною № АЛ00000509 від 25 травня 2013 року ПП «Аеліта» м.Дніпро підтверджується, що ОСОБА_2 за договором № 056 від 10 травня 2013 року придбав автомобіль Mitsubishi ASX реєстраційний номер НОМЕР_1 за ціною 216 790 грн (том 1, а.с.26).
       За додатковою угодою №1 до договору № 056 від 10 травня 2013 року покупець вносить на розрахунковий рахунок продавця передоплату у розмірі 108 395 грн не пізніше 18 травня 2013 року, остаточний розрахунок за автомобіль покупець виконує в строк не пізніше 30 травня 2013 року коштами, отриманими від фінансової установи, шляхом перерахування цих коштів на розрахунковий рахунок продавця у розмірі 108 395 грн (том 1 а.с.34).
       Довідкою ПАТ «Універсал банк» від 13 травня 2014 року вих. № 129/142 підтверджується, що кредитна заборгованість ОСОБА_2 за договором №CL137097 від 22 травня 2013 року повністю погашена, у зв`язку з чим банк просить зняти обмеження щодо відчуження предмета застави - автомобіля Mitsubishi ASX реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.35).
       Відповідач визнає, що ОСОБА_6 з кінця 2015 і до початку 2017 року періодично проживала без реєстрації в будинку його батька за адресою АДРЕСА_6 , але заперечує факт наявності між ним та ОСОБА_6 відносин, які притаманні подружжю.
       Відповідач зазначає, що у них з ОСОБА_6 не було спільного бюджету, вони періодично зустрічалися, але ніколи не жили як одна сім`я, у ОСОБА_6 були свої кредитні зобов`язання, які вона сплачувала самостійно.
       Судом встановлено, що у період з 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою та у будь-якому іншому шлюбі, їх місце проживання у цей період було зареєстроване за різними адресами.
       Показами свідків підтверджується наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 близьких стосунків, але не підтверджується, що ці стосунки мали характер шлюбних, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 мали взаємні права та обов`язки як подружжя, спільний сімейний бюджет, витрачали кошти на спільні цілі, сумісно вирішували питання життя сім`ї.
       Дані про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 витрачали спільно кошти в інтересах сім`ї, сумісно сплачували комунальні послуги тощо відсутні.
       Відомостей про придбання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 будь-якого майна і інтересах сім`ї судом не отримано.
       Сама лише присутність ОСОБА_6 при здійсненні ОСОБА_2 купівлі автомобіля не свідчить про те, що покупка робилася ними спільно в інтересах сім`ї, а не особисто для ОСОБА_2 . Належних доказів того, що ОСОБА_6 надавала свої особисті кошти для купівлі автомобіля, не надано.
       Доказів того, що гроші, які обмінювала ОСОБА_6 і які сплачувала в касі від імені ОСОБА_2 , належали їй суду не надано.
       Позивачем також надано виписку з рахунку ОСОБА_2 , де є відомості про «поповнення рахунку для погашення кредиту від третіх осіб» від 13 листопада 2013 року на суму 32 000 грн (том 1 а.с.38-39).
       Позивач зазначає що сума 32 000 грн на погашення кредиту ОСОБА_2 була внесена ОСОБА_6 . На думку позивача, це підтверджується квитанцією про здійснення ОСОБА_6 валютно-обмінної операції № 129GA10133090003 від 13 листопада 2013 року, згідно якої ОСОБА_6 отримала 32 800 грн (а.с.37).
       Проте квитанція про поповнення рахунку ОСОБА_2 на суму 32 000 грн (операція № 37) має інший номер 129В601133170014 як видно з виписки з рахунку (том 1 а.с.39).
       Позивачем не доведено, що «поповнення рахунку для погашення кредиту від третіх осіб» від 13 листопада 2013 року було здійснено саме ОСОБА_6 .
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання за позивачкою права власності на автомобіль в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 , оскільки позивачкою не надано належних доказів того, що ОСОБА_6 проживала однією сім`єю зі ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав. 
       Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина 2 статті 3 СК України).
       За положеннями частини 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.         Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
       Згідно зі статтею 25 СК України жінка і чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
       Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
       Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
       Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.
       Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.
       Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
       Наведене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.
       Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.
       В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).
       Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи позову вимогу про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловік і дружина ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення цієї вимоги.
       Позивач на підтвердження своїх вимог посилалася на показання свідків, проте, такі свідчення свідків не дають підстав для визнання сторін такими, що проживали однією сім`єю та вели спільне господарство.
       Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін, про що, також зазначено в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 442/2219/11.
       З урахуванням викладеного, правильним є висновок суду про те, що не підлягає задоволенню і решта заявлених позовних вимог, оскільки такі вимоги є похідними та ґрунтуються на позовній вимозі про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у задоволенні якої, як вказано вище, судом першої інстанції відмовлено правомірно.
       Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що спірне майно було придбано за спільні кошти.
       Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
       Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: