ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/4196/22	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/787/22 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 311010000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Сович Н.А. 
та сторін: представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Кучмія М.Я., представника відповідача РОВР у Тернопільській області — Вальчук В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/4196/22 за апеляційними скаргами Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області та представника ОСОБА_1 — адвоката Кучмія Миколи Ярославовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2022 року, ухвалене суддею Сташків Н.М., повний текст якого складений 18 липня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області про визнання протиправним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, -
В С Т А Н О В И В:
у березні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування Наказу №10-ос від 25 січня 2022 року, виданого Регіональним офісом водних ресурсів у Тернопільській області та поновлення його на посаді заступника начальника РОВР у Тернопільській області (а.с. 1-5, 21-22).
В обґрунтування вказаної заяви  ОСОБА_1  зазначив, що він працював у відповідача на зазначеній посаді з 27 січня 2020 року. Підставою оскаржуваного наказу є висновок про результати службового розслідування від 08 грудня 2021 року, з якого вбачається, що позивач, у порушення п.3 наказу Міністерства екології та природних ресурсів від 02 червня 2011 року №185, без рішення органу вищого рівня, визначив розмір місячних премій керівнику Назарію Хрущу. Проте, ОСОБА_2 перебував не на посаді керівника, а на посаді заступника начальника та тимчасово виконував обов`язки начальника, тому вимоги п.3 зазначеного наказу не повинні були застосовуватись. Проте, навіть якщо припустити, що такі дії позивача є порушенням, то воно не може кваліфікуватись як одноразове грубе порушення, оскільки позивач підписав ряд наказів про встановлення премій ОСОБА_3 , зокрема 08 вересня 2021 року, 07 жовтня 2021 року, 05 листопада 2021 року, а звільнено позивача саме за одноразове грубе порушення на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. Крім того, звільнення позивача відбулось поза межами строку, визначеного ст.148 КЗпП України, оскільки з часу виявлення порушення (08 грудня 2021 року) до дня звільнення (25 січня 2022 року) пройшло більше місяця.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2022 року позов — задоволено.
Визнано незаконним і скасовано наказ Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області №10-ос від 25 січня 2022 року “Про звільнення з роботи ОСОБА_4 ” та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника РОВР у Тернопільській області.
Стягнуто з Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень (а.с. 70-72).
Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2022 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області про визнання протиправним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника РОВР у Тернопільській області допущено до негайного виконання (а.с. 69).
В апеляційній скарзі Регіональний офіс водних ресурсів у Тернопільській області просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2022 року по справі №607/4196/22 та постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на те, що воно є незаконним, ухваленим із невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи (а.с. 75-78).
В обґрунтування апеляційної скарги РОВР у Тернопільській області зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано особливий порядок звільнення з посади заступника начальника РОВР у Тернопільській області ОСОБА_1 , який можливий лише після погодження такого звільнення з Державним агентством водних ресурсів України, відповідно до п.10 Положення про РОВР у Тернопільській області, затвердженого наказом Держводагентства від 03 квітня 2019 року №209. Керівник офісу може мати заступників, яких призначає та звільняє з посад за погодженням з Держводагентством. Обставини порушення ОСОБА_1 вимог нормативних актів при виплаті премії з`ясувались у ході службового розслідування, на яке останній відмовився від надання пояснень стосовно виявлених службовим розслідуванням порушення. На даний час за даним фактом органами Національної поліції у Тернопільській області проводиться досудове розслідування за №12021211040001720 від 06 грудня 2021 року за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.191 КК України. Крім того вказують, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Таким чином, звільнення позивача з посади заступника начальника РОВР у Тернопільській області відбулося з дотриманням норм чинного законодавства, в тому числі, в межах визначеного ст.148 КЗпП України граничного строку (не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку) та з погодженням Держводагентства, відповідно до п.10 Положення про РОВР у Тернопільській області.
ОСОБА_1 своїм правом на відзив не скористався.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1  — адвокат Кучмій Микола Ярославович просить виключити з мотивувальної частини рішення абзац: “Доводи позивача про те, що ОСОБА_5 не займав посаду керівника, а відтак у позивача не було підстав отримувати погодження про його преміювання, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що з 16 серпня 2020 року на ОСОБА_6 покладено виконання обов`язків начальника Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області відповідно до наказу №233-ос від 13 серпня 2021 року. Таким чином, оскільки ОСОБА_2 виконував обов`язки начальника РОВР у Тернопільській області, фактично керівника, то при нарахуванні йому премії повинні застосовуватись вимоги Положення про преміювання та Наказу №185”. 
В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2022 року у справі за №607/4196/22 залишити в силі, посилаючись на те, з рішенням погоджується у повному обсязі, проте, не погоджується із мотивами та висновками викладеними у мотивувальній частині рішення, оскільки такі висновки суду не відповідають матеріалам та фактичним обставинам справи (а.с. 102-105).
В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 — адвокат Кучмій М.Я. зазначив, що ОСОБА_5 перебував на посаді заступника начальника та отримував заробітну плату саме як заступник, тимчасово на нього були викладені обов`язки в.о. начальника, відповідно він не був призначений Керівником. В матеріалах справи лише є Наказ №233-ос від 13 серпня 2021 року “Про виконання обов`язків начальника РОВР у Тернопільській області”. В п.1 даного наказу вказано, що на Хруща Назарія покладено виконання обов`язків начальника РОВР у Тернопільській області з 16 серпня 2021 року до призначення в установленому порядку начальника. Відповідно, щоб зайняти посаду керівника РОВР у Тернопільській області необхідно дві ключові умови: 1) контракт з Держводагентством; 2) погодження місцевої державної адміністрації. В матеріалах справи відсутні дані документи. Таким чином, висновки суду є безпідставними.
Регіональний офіс водних ресурсів у Тернопільській області своїм правом на відзив не скористався.
У судовому засіданні представник РОВР у Тернопільській області —Вальчук В.Ю. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи викладеній в ній, а апеляційної скарги представника ОСОБА_1 — адвоката Кучмія М.Я. не визнала, вважаючи її безпідставною.
Представник ОСОБА_1 — адвокат Кучмій М.Я. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній, а апеляційної скарги РОВР у Тернопільській області не визнав, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що відповідно до наказу №11-ос від 24 січня 2020 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду заступника начальника РОВР у Тернопільській області з 27 січня 2020 року (а.с. 39).
09 серпня 2021 року відповідно до наказу №46-ос прийнято на роботу ОСОБА_6 на посаду заступника начальника РОВР у Тернопільській області з 10 серпня 2021 року (а.с. 48).
Наказом №233-ос від 13 серпня 2021 року на ОСОБА_6 з 16 серпня 2020 року покладено виконання обов`язків начальника Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області та увільнено від цих обов`язків ОСОБА_7 , який виконував їх до 15 серпня 2021 року (а.с. 42).
Відповідно до Положення про преміювання та інші заохочувальні виплати керівників басейнових управлінь водних ресурсів, регіональних (міжрегіонального) офісів водних ресурсів та управлінь каналів, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України, затвердженого наказом Держводагентства від 26 березня 2020 року №279 (далі — Положення про преміювання), преміювання керівників водогосподарських організацій здійснюється у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час за погодженням з Держводагентством у межах фонду оплати праці, затвердженого кошторисом (пункт 4). Пропозиції щодо погодження розміру премії за виконання завдань і функцій водогосподарської організації подаються щоквартально разом із інформаційною довідкою про діяльність організації. Пропозиції подаються Держводагентству до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом (пункт 5) (а.с. 45-46).
Згідно з п.3 Наказу Міністерства екології та природних ресурсів України “Про умови оплати праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників організацій меліорації та водного господарства Державного агентства водних ресурсів України” від 02 червня 2011 року №185 (далі — Наказ №185) преміювання керівників організацій меліорації та водного господарства, установлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюються за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.
Висновком про результати службового розслідування від 08 грудня 2021 року встановлено, що ОСОБА_8 як заступник начальника РОВР у Тернопільській області 08 вересня 2021 року, 07 жовтня 2021 року, 05 листопада 2021 року видавав накази про преміювання в.о. начальника РОВР у Тернопільській області Назарія Хруща, збільшуючи їх розмір на 10 тисяч гривень щомісячно, зокрема в розмірах 23 130 гривень, 33 540 гривень, 43 600 гривень, відповідно, таким чином допустив грубе систематичне порушення вимог Закону України “Про запобігання корупції” та з цих підстав комісія прийшла до висновку, що факт порушення ОСОБА_9 вимог цього Закону знайшов своє підтвердження та він повинен нести передбачену чинним законодавством дисциплінарну відповідальність (а.с. 10-12, 24-25).
Також, відповідно до зазначеного висновку, матеріали службового розслідування вирішено надіслати до Державного агентства водних ресурсів України.
25 січня 2022 року за №406/7/11-22 Державне агентство водних ресурсів України надіслало до Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області відповідь на №1249 від 08 грудня 2021 року та №1238 від 07 грудня 2021 року “Про погодження звільнення”, згідно з якою повідомило, що погоджує звільнення ОСОБА_4 з посади заступника начальника Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області за умови дотримання вимог законодавства України (а.с. 47).
25 січня 2022 року наказом №10-ос від 25 січня 2022 року “Про звільнення з роботи ОСОБА_4 ” ОСОБА_1 , заступника начальника РОВР у Тернопільській області, звільнено з роботи 26 січня 2022 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно з п.1 ст.41 КЗпП України (а.с. 14, 26, 40).
У наказі зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з цим наказом, про що складено відповідний акт.
У акті №5 від 25 січня 2022 року, складеному працівниками РОВР у Тернопільській області Герзун М. та ОСОБА_10 , зазначено, що 25 січня 2022 року о 16:55 заступник начальника РОВР у Тернопільській області Олег Озеранець відмовився від ознайомлення з наказом від 25 січня 2022 року №10-ос “Про звільнення з роботи ОСОБА_4 ” (а.с. 40 зворотня сторона).
31 січня 2022 року копію наказу №10-ос від 25 січня 2022 року РОВР у Тернопільській області направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку №4600311657072, однак, як убачається із відповіді Тернопільської дирекції АТ “Укрпошта”, 19 лютого 2022 року зазначене відправлення повернуте відправнику на зворотну адресу за закінченням терміну зберігання (а.с. 43-44).
31 січня 2022 року видано наказ №13-ос “Про внесення змін до наказу РОВР у Тернопільській області від 25 січня 2022 року №10-ос в частині формулювання дати звільнення”, згідно з яким у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на день звільнення з роботи заступника начальника РОВР у Тернопільській області Озеранця О.Т., з урахуванням акту від 25 січня 2022 року №5 про відмову від ознайомлення з наказом від 25 січня 2022 року №10-ос “Про звільнення з роботи ОСОБА_4 ”, днем звільнення вважати перший робочий день виходу з лікарняного (а.с. 13, 27, 41).
На зазначеному наказі міститься відмітка про ознайомлення ОСОБА_1 із цим наказом 28 лютого 2022 року.
Відповідно до запису у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнений з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно з п.1 ст.41 КЗпП України 28 лютого 2022 року відповідно до наказу №13-ос від 31 січня 2022 року (а.с. 7-9, 28-29).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, істотності його наслідків, і тому погодився, що таке порушення могло бути кваліфіковане роботодавцем як одноразове грубе порушення, незважаючи на те, що відбувалось це преміювання в три етапи протягом трьох місяців. Доводи позивача про те, що ОСОБА_5 не займав посаду керівника, а відтак у позивача не було підстав отримувати погодження про його преміювання, суд вважав такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що з 16 серпня 2021 року на ОСОБА_6 покладено виконання обов`язків начальника Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області відповідно до наказу №233-ос від 13 серпня 2021 року. 
Однак, отримавши 08 грудня 2021 року підтверджені відомості про вчинення позивачем дій, які давали підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, відповідно до вимог ст.148 КЗпП України відповідач повинен був застосувати дисциплінарне стягнення не пізніше одного місяця з дня їх виявлення, тобто 08 січня 2022 року. Проте, такі вимоги, зокрема визначені ст.148 КЗпП України, відповідачем при звільненні позивача не дотримані. За вказаних обставин суд визнав звільнення ОСОБА_1 таким, що відбулось без дотриманням вимог закону, а тому наказ Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області №10-ос від 25 січня 2022 року “Про звільнення з роботи Олега Озеранця” визнав незаконним та скасував, і поновив позивача на посаді заступника начальника РОВР у Тернопільській області.
Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки судом вірно встановлено обставини справи і правильно застосовано норми матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.
За положеннями статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне “керування” роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №305/1001/18 (провадження №61-3286св21).
Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.
Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення саме керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №686/29270/19 (провадження №61-1964св21).
Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника.
У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 203/1079/20 (провадження №61-6706св21) зазначено, що “важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. 
Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (частина друга статті 148 КЗпП України).
Судом встановлено, що на підставі проведеного службового розслідування щодо нарахування та виплати премій керівництву РОВР у Тернопільській області, 08 грудня 2021 року виявлено, що ОСОБА_8 як заступник начальника РОВР у Тернопільській області 08 вересня 2021 року, 07 жовтня 2021 року, 05 листопада 2021 року видавав накази про преміювання в.о. начальника РОВР у Тернопільській області Назарія Хруща, збільшуючи їх розмір на 10 тисяч гривень щомісячно, зокрема в розмірах 23 130 гривень, 33540 гривень, 43 600 гривень, відповідно, на загальну суму більше 100 000 гривень. А згідно з Положенням про преміювання та Наказу №185 преміювання керівників водогосподарських організацій здійснюється за погодженням з Держводагентством у межах фонду оплати праці, затвердженого кошторисом, проте ОСОБА_1 , видаючи вищевказані накази, за таким погодженням до Держводагентства не звертався та, відповідно, такого погодження не отримував.
Виходячи з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, істотність його наслідків, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що таке порушення могло бути кваліфіковане роботодавцем як одноразове грубе порушення, незважаючи на те, що відбувалось це преміювання в три етапи протягом трьох місяців.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Кучмія М.Я. про те, що ОСОБА_5 не займав посаду керівника, а відтак у позивача не було підстав отримувати погодження про його преміювання, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що зібраним у справі доказами підтверджено, що з 16.08.2020 на ОСОБА_6 покладено виконання обов`язків начальника Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області відповідно до наказу № 233-ос від 13.08.2021 і при нарахуванні йому премії повинні застосовуватись вимоги Положення про преміювання та Наказу №185.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги РОВР у Тернопільській області, що звільнення позивача з посади заступника начальника РОВР у Тернопільській області відбулося з дотриманням норм чинного законодавства, в тому числі, в межах визначеного ст.148 КЗпП України граничного строку (не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку) та з погодженням Держводагентства, відповідно до п.10 Положення про РОВР у Тернопільській області, оскільки відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Якщо ж згоду на звільнення одержано після закінчення строку, встановленого для звільнення за порушення трудової дисципліни, звільнення вважається незаконним.
Щодо доводів заявника в частині дотримання відповідачем норми визначеної ч.2 ст.148 КЗпП України граничного строку (не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку), колегія суддів вважає надуманими, оскільки вказана норма стосується того випадку, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку, а в даному випадку відповідачем було виявлено проступок 08 грудня 2021 року, відповідно дисциплінарне стягнення слід було застосувати до 08 січня 2022 року.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області та представника ОСОБА_7 — адвоката Кучмія Миколи Ярославовича слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2022 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторни в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області та представника ОСОБА_7  — адвоката Кучмія Миколи Ярославовича — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2022 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 листопада 2022 року.

Головуючий 
Судді