П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/1223/22	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Димерлія О.О.
суддів: Танасогло Т.М. ,  Крусяна А.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року у справі № 420/1223/22 за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу

У С Т А Н О В И В:
19.01.2022р. Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просило суд стягнути з фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 заборгованість у загальному розмірі 20767,76грн., з яких 15975,20грн. – по податку на доходи фізичних осіб, 4792,56грн. – по військовому збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наявність у ОСОБА_1 узгодженої сими податкової заборгованості у загальному розмірі 20767,76грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 р. у справі   № 420/1223/22 у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС в Одеській області відмовлено.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції вказав, що податкову вимогу форми “Ф” №0088361-1304-1554 від 03.08.2021 року ГУ ДПС в Одеській області направлено не за місцем реєстрації ОСОБА_1 , а тому визначена у ній сума заборгованості не є узгодженою та не набула статусу податкового боргу.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвали нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що надсилаючи податкову вимогу форми “Ф” №0088361-1304-1554 від 03.08.2021р. ГУ ДПС в Одеській області використовувались відомості Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України. На думку скаржника, приписи Податкового кодексу України не уповноважують контролюючий орган здійснювати додаткові заходи для встановлення адреси (місцезнаходження, податкової адреси) платника податків. Також, позивач наголошує, що в даному випадку, ОСОБА_1 не виконано свого обов`язку з подання до контролюючого органу відомостей про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення, протягом місяця з дня виникнення таких змін, шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Отже, як стверджує податковий орган, податкову вимогу форми “Ф” №0088361-1304-1554 від 03.08.2021р. було направлено на належну адресу ОСОБА_1 , а тому визначена у ній сума податкового боргу підлягає стягненню за рішенням суду. 
В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.
Зокрема, колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 до контролюючого органу подано податкову декларацією про майновий стан і доходи від 29.01.2021р. №11454, у якій відповідачкою самостійно визначено суму податкових зобов`язань у загальному розмірі 20767,76грн., з яких 15975,20грн. – по податку на доходи фізичних осіб, 4792,56грн. – по військовому збору.
У зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 20767,76грн., ГУ ДПС в Одеській області 03.08.2021р. сформовано податкову вимогу №0088361-1304-1554.
Проте, визначена у податковій вимозі від 03.08.2021р. №0088361-1304-1554 сума податкового боргу ОСОБА_1 добровільно у визначені вимогами податкового законодавства строки сплачена не була. 
Означене послугувало підставою для звернення Головного управління ДПС в Одеській області до суду з даною позовною заявою. 
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно із підпунктами 16.1.3 та 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. 
Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Згідно із п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час надіслання контролюючим органом податкової вимоги на адресу платника податку) податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Згідно із п.42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пунктом 42.3 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
Абзацом 2 пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів свідчить про те, що податкова вимога уважається належним чином врученою, якщо вона надіслана за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його представнику). 
Під адресою платника слід розуміти його місцезнаходження або податкову адресу.
Так, як убачається з наявних у матеріалах справи документів, податкову вимогу від 03.08.2021р. №0088361-1304-1554 Головним управлінням ДПС в Одеській області надіслано на ім`я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 .
Натомість, колегією суддів установлено, що в поданій ОСОБА_1 до контролюючого органу податковій декларації про майновий стан і доходи від 29.01.2021р. №11454 зазначено, що податкова адреса (місце проживання) платника податку є: АДРЕСА_2 .
Місце реєстрації ОСОБА_1 з 22.12.2020р. за адресою: АДРЕСА_2 також підтверджується відомостями, які надано Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області на відповідний запит Одеського окружного адміністративного суду.
З урахуванням наведеного, судом апеляційної інстанції установлено, що в межах спірних правовідносин Головним управлінням ДПС в Одеській області порушено порядок надіслання на податкову адресу (місце проживання) ОСОБА_1 податкової вимоги від 03.08.2021р. №0088361-1304-1554.
Невиконання контролюючим органом обов`язку щодо належним чином вручення платнику податків податкової вимоги вказує про передчасність звернення ГУ ДПС в Одеській області до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу. 
При цьому, колегія суддів уважає необґрунтованим, у даному випадку, посилання скаржника на невиконання платником податку обов`язку з подання до контролюючого органу відомостей про зміну даних, з огляду на таке. 
Абзацами першим - третім пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Відповідно до статті 70 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків.
До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься, зокрема, інформація щодо місця проживання.
Фізична особа подає облікову картку фізичної особи - платника податків або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) до контролюючого органу за своєю податковою адресою, а фізична особа, яка не має постійного місця проживання в Україні, - контролюючого органу за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об`єкта оподаткування.
Органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб зобов`язані подавати відповідним контролюючим органам інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.
Фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.  
З вищеозначеного вбачається, що не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. 
Однак, такий наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.
Як установлено апеляційним судом, ГУ ДПС в Одеській області володіло достовірною інформацією щодо податкової адреси (місця проживання) ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується поданою до контролюючого органу податковою декларацією  про майновий стан і доходи від 29.01.2021р. №11454 
Натомість, податкову вимогу від 03.08.2021р. №0088361-1304-1554 суб`єктом владних повноважень було надіслано на зовсім іншу адресу. 
Крім того, апеляційний суд відмічає, що згідно із наявним у матеріалах справи листом Головного управління ДПС в Одеській області від 15.11.2022р. №26697/6/15-32-13-07-06 станом на 07.11.2022р. ОСОБА_1 не має заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.   
Означене є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС в Одеській області.
Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов ГУ ДПС в Одеській області задоволенню не підлягає. 
Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження позивача.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і викладені в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
З підстав визначених статтею 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року у справі № 420/1223/22 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Танасогло Т.М.    Крусян А.В.