ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

29 листопада 2022 року 	м.Суми	

Справа №592/8674/20 
Номер провадження 22-ц/816/790/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Філонової Ю. О. 
за участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М. 
сторони справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Конорєва Володимира Олексійовича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2020 року в складі судді Князєва В.Б., постановленого в м. Суми,
                                                               
в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у липні 2020 року,  позивач просила суд стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно на його користь 39940 доларів США, в тому числі: 30720 доларів США – за договором позики від 10 грудня 2016 року, 9000 доларів США – за договором позики від 10 липня 2018 року, 220 доларів США – за договором позики від 10 липня 2018 року.
Свої вимоги мотивує тим, що 10 грудня 2016 року між нею та ОСОБА_5 укладено договір позики, за умовами якого останній отримав в борг 27720 доларів США, що еквівалентно 715 212 грн, які зобов`язався повернути до 10 грудня 2017 року і у період з січня 2018 року по травень 2018 року виплачувати їй по 500 доларів США, а всього на суму 3000 доларів США. Також, 10 липня 2018 року за договором позики ОСОБА_5 отримав від неї в борг 3000 доларів США, які він зобов`язався повернути до 10 травня 2019 року, плата за користування грошовими коштами була визначена у розмірі 20% в місяць. Крім того, того ж дня нею було надано ОСОБА_5 220 доларів США на строк до 10 серпня 2018 року. Взяті на себе зобов`язання за вказаними договорами позики ОСОБА_5 виконані не були, загальний розмір заборгованості становить 39940 доларів США.
Зазначила, що у лютому 2020 року вона дізналася про смерть ОСОБА_5 та звернулася до його спадкоємців, а саме дочки ОСОБА_3 , яка зобов`язалася у строк до липня 2020 року виконати грошові зобов`язання батька. Також у липні 2020 року вона зверталася із письмовою вимогою до дружини померлого боржника ОСОБА_5 – ОСОБА_2 , як до спадкоємця, проте остання залишена без реагування та без належного виконання.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, а тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. При цьому позивач просила стягнути з відповідачів всю суму заборгованості в той час як останні можуть відповідати лише в межах вартості успадкованого майна. При цьому позивач не довів, що відповідачі дійсно є спадкоємцями померлого ОСОБА_6 , не заявив до відповідачів, як до спадкоємців померлого боржника вимоги про звернення стягнення на спадкове майно для задоволення його вимог як кредитора померлого та не надав доказів вартості спадкового майна.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Конорєв В.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики у сумі 39940 доларів США та 3% річних, що становить 1 514,40 доларів США, а всього 41 454, 40 доларів США.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги визнання ОСОБА_2 факту проживання із ОСОБА_5 на момент смерті останнього та фактичного прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину не було отримано через заборону на відчуження належної на праві власності померлому квартири. На переконання заявника апеляційної скарги, питання щодо встановлення маси спадкового майна та його вартість, на яке може бути звернуто стягнення, має вирішуватися на стадії виконання судового рішення. Більше того, ОСОБА_2 повідомляла в судовому засіданні про наявність спадкового майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , проте, приховала інформацію щодо іншої спадкової маси, яка не зареєстрована в державних реєстрах. Крім того вказує на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки наявним у матеріалах справи письмовим доказам та показанням свідків. Висновки місцевого суду не узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 11 березня 2020 року по справі №360/2312/16-ц. Звертає увагу і на те, що повноваження представника ОСОБА_7 на ведення справи належним чином не підтверджені, так як наданий ним ордер не містить відтиску печаті адвокатського бюро, яким був він виданий. Вважає також, що місцевий суд безпідставно навів мотиви не застосування наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин, так як із таким клопотанням ані відповідачки ОСОБА_2 , ані її представник до суду не зверталася.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Шпаков А.О. зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги такими, що не впливають на висновки суду, а тому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Постановою Сумського апеляційного суду від 16.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Конорєвим Володимиром Олексійовичем, залишено без задоволення, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2020 року залишено без змін.
Додатковою постановою Сумського апеляційного суду від 09.03.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6000,00 грн судових витрат на оплату правової допомоги в суді апеляційної інстанції.
Постановою Верховного Суду від 22.06.2022 року постанову Сумського апеляційного суду від 16.02.2021 року та додаткову постанову Сумського апеляційного суду від 09.03.2021 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалюючи рішення Верховний Суд виходив з того, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Між позивачем та спадкодавцем існували невиконані останнім зобов`язання за договорами позики, однак суди першої та апеляційної інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходили виходячи з того, що позивач не зверталась до нотаріальної контори із претензією кредитора до спадкоємців позичальника, а також з підстав не доведення позивачем того, що відповідачі є спадкоємцями позичальника та обсягу спадкового майна ОСОБА_6 . Разом з тим, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. При цьому судом апеляційної інстанції не було обставин вартості спадкового майна та меж відповідальності спадкоємців ОСОБА_6 та перекладено обов`язок доведення цих обставин на позивача.
Від відповідачів відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги і просив задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 та її представник проти апеляційної скарги заперечили, вважають рішення законним та обґрунтованим.
Інші відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду не прибули, про час і місце проведення судового засідання були належним чином оповіщені.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню частково.
Як вбачається із цивільної справи, 10 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , укладено договір позики (а.с. 8), відповідно до умов якого останній отримав від ОСОБА_1 27720 доларів США, що еквівалентно 751 212 грн, строком на один рік – 10 грудня 2017 року та зобов`язався повернути по визначеному сторонами договору графіку щомісячно починаючи  з 30.01.2017, остання дата повернення 10.12.2017 різними грошовими сумами визначеними у договорі. Позичальник зобов`язався щомісячно, починаючи з січня 2017 року сплачувати по 500 доларів США, що становить 3000 доларів США. Того ж дня, позивальником ОСОБА_5 складено розписку про отримання від ОСОБА_1 27720 доларів США (а.с. 9).
Позичальником ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  10.12.2016 року дана розписка  про отримання грошової суми згідно договору  займу від 10.12.2016 із підтвердженням графіку повернення позиченої суми грошей.  
10.07.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було  укладено  договір займу, згідно якого  позичальник отримав у позику 3000 доларів США, що складає 79000грн  на десять місяців зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 20% в місяць та зобов`язався повертати по 900 доларів США кожного місяця, починаючи з 10.08.2018 до 10.05.2019 (а.с. 10, 11).
Позичальником ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  10.07.2018 року дана розписка  про отримання грошової суми згідно договору  займу від 10.07.2018 із підтвердженням графіку повернення позиченої суми грошей.  
Крім того, 10 липня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  складено розписку про отримання від ОСОБА_8 220 доларів США, що складає 5800грн строком на 1  місяць,  які він зобов`язався повернути до 10 серпня 2018 року (а.с. 12).
Сторонами визнається обставина смерті ОСОБА_5 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також те, що  вказаний у договорах та розписках позичальник ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , це померлий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
14 липня 2020 року ОСОБА_1 на адресу дружини померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_2   направлено вимогу про повернення заборгованості за вказаними договорами позики у сумі 30940 доларів США (а.с. 13).
З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_5 був зареєстрованим за постійним місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , де також була  зареєстрована його дружина ОСОБА_2 (т.1, а.с. 19, т.2 а.с.168);  доньки померлого ОСОБА_9   і ОСОБА_10   були зареєстровані за адресами: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.18),  та АДРЕСА_4 (т.1 а.с.107).
За інформацією приватного нотаріуса  Нанка  Т.І. і  Сумської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5 на підставі звернення  АТ «Ощадбанк» 17.09.2019 року була відкрита спадкова справа № 875/2019. Ні дружина, ні доньки померлого із заяви про прийняття чи відмову від спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріуса  не зверталися.
Крім того, за наказом Ковпаківського  районного суду від 24.06.2009 року у справі №2-н-216/2009 кредитором  виступає товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», яким з ОСОБА_5 на користь  ВАТ Комерційний банк «Надра» стягнуто 164548,65 грн. на виконання  кредитного договору  від 17.10.2006 року №10/2006/4081482024. В забезпечення цього кредитного договору між банком та ОСОБА_5 було укладеного договір іпотеки та з ОСОБА_2 договір поруки. За цим кредитним договором   кредиторські вимоги ВАТ КБ «Надра» за договором відступлення прав вимоги від 15.05.2020 р. переуступлені  товариству, яке залучено до справі як третя особа, що не заявляє самостійних вимогі та в силу ухвали  Ковпаківського районного суду м. Суми від  20.09.2020 у справі №2-н-216/2009  виступає стороною виконавчого провадження №17529397 з  примусового виконання судового наказу  від 24.06.2009 року, за яким з померлого стягнуто 21552,48грн., залишок боргу 142996,17 грн. Також відкрито виконавче провадження № 17529415  з примусового стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства, яке на даний час  призупинено через воєнний стан.
В матеріалах спадкової справи є претензія кредитора  АТ КБ «ПриватБанк» щодо існування заборгованості ОСОБА_5 перед банком на суму 6090,57грн. 
За  інформацією з Державного реєстру речових прав  на нерухоме майно та реєстру прав  власності на нерухоме майно, Державного реєстру  Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, є дані про реєстрацію права власності за життя за ОСОБА_5 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 та  згідно договору купівлі-продажу від  17.10.2006р., на яку зареєстрована заборона відчуження відповідно до договору іпотеки  від 17.10.2006 та накладений  арешт на  підставі постанови держвиконавця від  15.02.2010.       
До складу спадщина, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 , увійшла двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , вартість якої згідно представленого представником позивача  довідки  щодо ймовірності  ринкової вартості квартири  станом на 02.02.2020  складає 16500 доларів США.
У письмових поясненнях від 15.10.2020 представник ОСОБА_2 просив застосувати позовну давність до суми заборгованості з 30.01.2017 по 30.06.2017, строк до якої вже сплив через визначення договорами щомісячного погашення боргу.
Позов ОСОБА_1 надійшов до суду 24 липня 2020 року, де вона вказує, що між нею та померлим склалися ділові відносини, у травні 2019 року ще за життя ОСОБА_5 , останній на її звернення просив  «трохи почекати» мотивуючи  це їхніми багаторічними взаєминами і обіцяв виплатить борг  після повернення із роботи за кордоном. Про його смерть їй стало відомо у лютому 2020 року. 
Факт такого спілкування з померлим за життя підтверджує  перепискою  з електронної пошти Яндекс  від 18.05.2019 о 21год.44 хв., але проти цього доказу заперечує представник  ОСОБА_2 , бо  з тексту даної  переписки не вбачається про повернення грошей за укладеними договорами займу. 
У своєму листі  до ОСОБА_2 від 14.07.2020 вказує на ту обставину, що  при зустрічі  07.03.2020 в кафе «Альбіон» в м. Суми  в присутності  її сина ОСОБА_11 та чоловіка ОСОБА_12    донька померлого ОСОБА_3   підтвердила, що до липня 2020 року  повністю розрахуються з нею по грошовому боргу, на що вона попросила повернути боргу  до липня 2020 року у розмірі 25000 доларів США. Така розмова може бути підтверджена записом  на диктофон телефону позивача. Просила повернути боргу у розмірі 30940 доларів США за курсом  НБУ 27,13 грн за 1 долар США, що еквівалентно 839402,2 грн.
Доказів щодо обставин розмови з донькою померлого суду не надано.
Клопотання позивача  про допит свідків було задоволено у повному обсязі, проте судом першої інстанції в якості свідка  допитано позивача, яка підтвердила факт зустрічі із донькою ОСОБА_5 - ОСОБА_13 з питань повернення боргу. ЇЇ чоловік, опитаний судом як свідок ОСОБА_14 , показання з приводу  обставин зустрічі  дружини із  донькою померлого не надавав.
Як викладено у постанові  Верховного Суду від 07.06.2022 при цьому слід врахувати, що правильність висновків суду першої інстанції про дотримання строку для пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, передбаченого частиною другою ст.1281 ЦК України , ОСОБА_1 не оскаржила.
              Колегія також враховує, що відповідачі  погодилися з рішенням і суду, і  з його із висновком, що  ОСОБА_1 пред`явила вимогу до спадкоємців у визначений законодавством строк.  
              Статтею 1218 цього Кодексу встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
             Частинами 1-3 ст. 1223 цього Кодексу встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 
Відповідно до ч. 1, 3, 5  ст.1268 цього Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
За правилами встановленими ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Статтею 1270 цього Кодексу встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 ст. 1272 цього Кодексу визнано,  якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Питання пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців врегульовані ст.1281 ЦК України в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини.
Так, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
За ст. 1282  цього Кодексу спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Відмовляючи у задоволені позову, пред`явленого  до доньок померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що  ці спадкоємці не прийняли спадщину, а тому до них не перешли боргові обв`язки  померлого батька ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 . 
Однак, матеріалами справи доведено, що дружину  померлого ОСОБА_2 , яка  з 09.08.2002 перебувала у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_5 і з 08.02.2007  постійно була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 і проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому суд помилково не визнав факту, що вона прийняла спадщину, а тому несе  зобов`язання перед кредиторами чоловіка в межах вартості майна, одержаного у спадщину за правилами ч.1ст. 1282 ЦК України. 
В силу  ч.1 ст. 1281 цього Кодексу вона зобов`язана повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, оскільки в суді не спростувала переконливими доказами довела того, що  їй не було відомо про борги  померлого чоловіка перед позивачем. 
На підставі ст. 376 ЦПК України через неповне з`ясування обставин прийняття спадщини, суд першої інстанції відносно нею помилково відмовив у задоволенні заявленого позову, бо вона є спадкоємцем, який  прийняв спадщину і тому має відповідати за пред`явлену у визначений  законом строк  вимогу кредитора ОСОБА_1 .
  За таких обставин, рішення в частині відмову у позові до ОСОБА_2 слід скасувати.
  Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт  570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51).
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
В разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене. 
Статтею 264 ЦК визначено Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується до позовної давності. 
Відповідно до частин 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Судом першої інстанції  допущено неправильне тлумачення строку пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємців і  поняття позовної давності, які мають різне юридичне значення.
Вирішуючи питання розміру суми боргу, яка підлягає стягненню, колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_2 має відповідати по борговим зобов`язанням  чоловіка тільки в межах  вартості успадкованого майна.
На час розгляду справи  матеріали справи доведено що до складу спадщини увійшла квартира за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якої згідно  довідки щодо ймовірної ринкової вартості квартири становить 16500 доларів США.
Згідно представленого договору займу від 10.12.2016   погашення боргу повинно відбуватися  щомісячно починаючи з  30 січня 2017 року, а тому  враховуючи час подання позову до суду 24.07.2020  і приймаючи до увагу заяву представника ОСОБА_2 про застосування позовної давності  відносно боргової суми 6300 доларів США, яка виникла у період з 30.01.2017 по 24.06.2017, у задоволені  стягнення цієї суми заборгованості слід відмовити через сплив позовної давності.
Однак, залишок непогашеної заборгованості за договором займу від 10.12.2016 складає, з урахування допущених  у договорі займу  арифметичних помилок,  за період з 30.06.2017 по 10.12.2017 складає  21400 доларів  США та з 01.01.2018 по 31.05.2018 – 2500доларів США, а всього 23900 доларів США; за договором займу від  10.07.2018 із урахування  процентів за користування грошима 9000 доларів США; розписки від 10.07.2018 – 220 доларів США, разом  за трьома договорами 33120 доларів США.
Таким чином, оскільки  загальний розмір заборгованості померлого ОСОБА_5 перед позивачем за вказаними договорами  займу та розпискою перевищує розміру вартості успадкованої ОСОБА_2   квартири, з останньої підлягає стягнути  16500  доларів США.
На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи фактично понесені витрати  по сплаті судового збору за подання позову  і пропорційно розміру боргового зобов`язання, задоволеного судом з Щокіної на користь ОСОБА_1   підлягає стягненню  4381 грн 88 коп., а за апеляційний перегляд справи у зв`язку з тим, що ухвалою суду апеляційної  інстанції від 14.01.2021, позивача звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, на користь держави слід стягнути 6512 грн 82 коп. ( 4881,88х150%).
Фактичні понесені ОСОБА_2   витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000грн. понесені під час попереднього розгляду справи судом першої інстанції повністю покласти на ОСОБА_2 в  силу ч.9 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із  зловживанням свого процесуального права щодо  обставин  прийняття нею спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 .
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382,389  ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Конорєва Володимира Олексійовича задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.11.2020 року в частині відмови у задоволені вимог заявлених до ОСОБА_2 скасувати і ухвалити нове рішення. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   16500 доларів США  в рахунок погашення  боргового зобов`язання померлого ІНФОРМАЦІЯ_3   чоловіка ОСОБА_5   за договорами займу від 10 грудня 2016 і  10 липня 2018  та  розписки від 10 липня 2018 року.  
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 4381 грн 88 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судові витрати за апеляційний перегляд справи в сумі 6512 грн 82 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і  на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено     02 грудня  2022 року 
Головуючий -  	С. С. Ткачук	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   Ю. О. Філонова