ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року	Львів	Справа № 460/825/21 пров. № А/857/13632/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Ніколіна В.В., Гінди О.М.,

за участю секретаря судового засідання                    Рибачука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року (головуючий суддя Щербаков В.В., м. Рівне, повний текст складено 22.08.2022) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в якому просив стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області кошти у зв`язку з коригуванням середнього заробітку з 11.05.2016 по 04.09.2017 в розмірі 97 330, 84 грн; стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 05.09.2017 по 05.11.2020 в розмірі 670 632, 40 грн; стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області суму моральної шкоди у розмірі 90 000,00 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 670 632 (шістсот сімдесят тисяч шістсот тридцять дві гривні) 40 копійок. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати таке в частині задоволених позовних вимог, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
В апеляційній скарзі зазначає, що суд не має права і не наділений повноваженнями при вирішенні спору щодо заміни відповідача у заявленій позивачем позовній вимозі. Таке право має лише позивач, якого законодавство наділяє свободою вибору щодо способів та порядку захисту своїх прав та інтересів, а також визначення кола осіб, які мають відповідати за його вимогами.
Суд першої інстанції взагалі не обґрунтував у оскаржуваному судовому рішенні чому саме він вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_1 , які викладені в уточненій позовній заяві, що була прийнята судом до розгляду.
Як встановлено постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі № 817/854/16, Держземагенством України ОСОБА_1 було повідомлено, що зайняття вищевказаної посади не є можливим, а тому попереджено про майбутнє вивільнення. 
Судом апеляційної інстанції при розгляді справи № 817/854/16 також встановлено, що 10.05.2016 Державним агентством земельних ресурсів України винесено наказ №44-кт/а «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» на підставі попередження про вивільнення від 05.11.2015, листа Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 10.05.2016 №21-17-09-4757/2-16. 
Вказаний наказ оголошено ОСОБА_1 наказом Головного управління Держземагенства у Рівненській області №2-к від 10.05.2016. 
Крім цього, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі № 817/854/16 зобов`язано Державне агентство земельних ресурсів України присвоїти ОСОБА_1 за період роботи з 01.05.2016 по 10.05.2016 ранг державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 року №44-кт/а «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 10.05.2016 №2-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
21.09.2017 ОСОБА_1 подано до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області заяву про добровільне виконання рішення суду. 
Листом від 04.10.2017 №П-7319/0-0.17-4126/6-17 ОСОБА_1 повідомлено, що для виконання вищевказаної постанови йому необхідно звернутися до відповідного органу державної виконавчої служби. 
Такі дії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру були зумовлені тим, що відповідачем по справі №817/854/16 було Державне агентство земельних ресурсів України, а не Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, що виключало можливість виконання рішення суду добровільно на той момент.
На виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 ОСОБА_1 було видано виконавчі листи від 18.09.2017 №1798/17 та від 18.09.2017 №17905/17. 
Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 замінено відповідача у справі №817/854/16 із Державного агентства земельних ресурсів України на його правонаступника – Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. 
Згідно вказаної ухвали відкликані виконавчі листи від 18.09.2017 №1798/17 та від 18.09.2017 №17905/17 та на їх заміну видано нові виконавчі листи, оформлені відповідно до винесених судом ухвал про виправлення помилки у виконавчому листі та про процесуальне правонаступництво. 
Проте, після заміни сторони з Державного агентства земельних ресурсів України на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру та отримання нових виконавчих листів ОСОБА_1 не повідомив про це Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, жодних листів про вказані обставини не надсилав та не звертався в органи державної виконавчої служби аж до вересня 2020 року, тобто на протязі трьох років, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги. 
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка не приймала участь у справі №817/854/16, не мала жодних правових підстав для виконання такого судового рішення, оскільки не була учасником такої справи. Більше того, необхідність виконання такого рішення їй відомо не було і не могло бути відомо, оскільки ОСОБА_1 . Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру про це не повідомив, оскільки був зацікавлений у його тривалому невиконанні з метою стягнення грошових коштів за час невиконання судового рішення. В цей же період він займався підприємницькою діяльністю, виконував різного роду роботи, надавав послуги, що свідчить про те, що будь-яких перешкод у пред`явленні виконавчих документів (які видані згідно ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017) до виконання в період 2017-2020 років у нього не було. 
Так, постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято державним виконавцем 21.09.2020, тобто ОСОБА_1 умисно було подано на виконання виконавчий лист лише після 3 років із дня його видачі, що фактично призвело до умисного збільшення суми за затримку виконання рішення суду про поновлення на посаді, що також не було враховано судом при прийнятті оскаржуваного рішення. 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Як вказано у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 804/3074/16 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону. При цьому виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, за яких кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог, наданих йому судовим рішенням. 
У рішенні Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12 березня 2009 року зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме під час виконання. 
Отже, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво), можлива на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що «учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. 
Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 
У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України). 
Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (частина третя статті 16 ЦК України). 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові. 
Збільшуючи таким чином суму за затримку виконання рішення про поновлення на посаді, ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами на стадії виконання рішення суду, що також залишено поза увагою суду першої інстанції. 
В той же час, після надходження та на виконання постанови державного виконавця від 21.09.2020 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру видано наказ від 06.11.2020 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », яким скасовано наказ Держземагенства від 10.05.2016 №44-кт та поновлено ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненській області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016. 
Таким чином, ОСОБА_1 було поновлено на посаді саме Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру на підставі наказу від 06.11.2020 у найкоротші терміни після надходження виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження. 
У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін. 
Судом першої інстанції при розгляді даної справи не надано належної оцінки аргументам Головного управління та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про те, що безпосереднім роботодавцем ОСОБА_1 було саме Державне агентство земельних ресурсів України. 
Більше того, ОСОБА_1 навіть не заявляв позовних вимог до Головного управління про невиконання рішення суду про поновлення на роботі, а тому безпідставною та нічим не мотивованою є позовна вимога про стягнення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду до Головного управління, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги та прийшов до помилкового висновку про необхідність задоволення позову в цій частині. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не навів жодних мотивів, з яких відкинув вищевказані доводи Головного управління та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, а обмежився в мотивувальній частині рішення лише вказівкою про стягнення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з Головного управління, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 242 КАС України.
Також, апелянт зазначає, що у даному випадку строк звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі розпочався з моменту виконання судового рішення, яким його було поновлено на посаді шляхом видання наказу Держгеокадастру від 06.11.2020 № 309-то, з яким він ознайомився того ж дня, та завершився через 3 місяці - 05.02.2021 року. При цьому позов подано 08.02.2021, з пропуском строку звернення до суду, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України. 
Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. 
При цьому, ОСОБА_1 не тільки не додав до позову заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску, а й навіть у позовній заяві ввів суд в оману, зазначаючи, що до даного спору не застосовується термін позовної давності, посилаючись при цьому на ч. 2 ст. 233 КЗпП України, з метою уникнення дій, передбачених п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику розгляду судами трудових спорів” № 9 від 06.11.1992, а саме обов`язку суду перевірити строки звернення до суду. 
Встановлення наявності або відсутності факту порушеного права здійснюється під час розгляду справи судом по суті лише у випадку своєчасного звернення до суду або у випадку пропуску строку з поважних причин (постанова Верховного Суду України від 12.09.2019 у справі №826/3318/17).
Як зазначалось вище, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі № 817/854/16 стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 92776,20 грн. за час вимушеного прогулу з 11.05.2016 по день постановлення судового рішення (тобто по 04.09.2017). 
На виконання вказаної постанови Головним управлінням сплачено на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 92776,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 40 від 28.09.2017. 
Отже, в межах судової справи № 817/854/16 вирішувалось питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також щодо розміру такого середнього заробітку, який підлягав стягненню. Судові рішення у справі № 817/854/16 набрали законної сили та виконані, відтак перегляд вимоги щодо стягнення середнього заробітку на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 11.05.2016 року по 04.09.2017, з урахуванням коригування, не підлягало розгляду у даній адміністративній справі, а провадження в цій частині підлягало закриттю. 
Вказані доводи судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги та ніяким чином не обґрунтовано їх відхилення.
Згідно штатного розпису Головного управління Держземагенства у Рівненській області на 2016 рік посадовий оклад заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області становив 3132,00 грн. 
Посадові оклади державних службовців встановлені постановами Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів», від 15.01.2020 № 16 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15», Законом України «Про державну службу». 
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 р. № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» (далі — Постанова № 442) утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 № 5 (далі  Постанова № 5) утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, зокрема і Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області. 
При цьому, Постанова № 5 не передбачає, що Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області є правонаступником прав та обов`язків Головного управління Держземагентства у Рівненській області. 
На сьогоднішній день Головне управління Держземагентства у Рівненській області та Державне агентство земельних ресурсів України припинено. 
Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру та Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області зареєстровані за іншими кодами у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Окрім того, наголошує, що функціональні обов`язки за посадами заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненській області та заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області відрізняються. 
Посади заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області та заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області не є рівнозначними.
На виконання вказаного вище судового рішення наказом Держгеокадастру від 06.11.2020 № 309-то ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016 року. 
Однак, у зв`язку з тим, що така посада в Головному управлінні була відсутня та не могла існувати згідно структури та штатного розпису Головного управління, ОСОБА_1 після поновлення перебував поза штатом. Вказане передбачає також нарахування йому заробітної плати, виходячи із посадового окладу за останньою займаною ним посадою в Головному управлінні – заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненській області, з урахуванням надбавки за його ранг та вислугу років. 
При цьому, ні вказаним судовим рішенням, ні чинним законодавством не зобов`язано встановити ОСОБА_1 інший посадовий оклад, аніж той, що був передбачений для посади, з якої його звільнено та на яку поновлено. 
З огляду на наведене, посадовий оклад посади заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області не переглядався, а тому вказані у позовній заяві коригування заробітної плати не підлягали застосуванню, що також не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення. А доводи Головного управління з цього приводу судом не спростовано.
Згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Рівненський області (наявної в матеріалах справи) середньоденна заробітна плата за період жовтень-листопад 2020 року становить 149,13 грн. Саме з даного розміру середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 підлягав би проведенню розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення, якби ОСОБА_1 мав би таке право, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги, що призвело до стягнення завищеної суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. 
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. 
З огляду на ч. 1 ст. 325 КАС України постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі № 817/854/16 набрала законної сили з 04.09.2017. 
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2020, виконавчий лист № 817/854/16, виданий Житомирським апеляційним адміністративним судом від 09.10.2017, пред`явлено ОСОБА_1 до виконання фактично в кінці 3-річного строку, встановленого ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».
Вказане підтверджує не тільки затягування позивачем процесу виконання рішення суду, такі дії з його сторони фактично призводять до збільшення суми, яка підлягала б стягненню з Держгеокадастру та Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на його користь за затримку виконання рішення про поновлення на посаді, якби він вчасно звернувся з позовною заявою до суду, без пропуску строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, та у разі наявності достатніх правових підстав для цього. 
Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі №817/854/16 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру виконано вчасно після пред`явлення ОСОБА_1 нового виконавчого документу до виконання. 
Тому стягненню могла б підлягати сума лише за період з 21.09.2020 по 05.11.2020, коли виконавчий документ надійшов в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання і коли Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру стало відомо про наявність такого обов`язку.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як незаконне та необґрунтоване з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що 10.05.2016 Державним агентством земельних ресурсів України винесено наказ №44-кт/а «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» на підставі попередження про вивільнення від 05.11.2015, листа Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 10.05.2016 №21-17-09-4757/2-16.
Не погоджуючи з вказаними рішення позивач оскаржив їх в судовому порядку.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.03.2017 року у справі №460/854/16 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Державне агентство земельних ресурсів України присвоїти ОСОБА_1 за період роботи з 01.05.2016 по 10.05.2016 ранг державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 р. скасовано, прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково. Зобов`язано Державне агентство земельних ресурсів України присвоїти ОСОБА_1 за період роботи з 01.05.2016 по 10.05.2016 ранг державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 року №44-кт/а «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 10.05.2016 року №2-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 92 тис. 776 грн. 20 коп. за час вимушеного прогулу з 11.05.2016 року по день постановляння судового рішення. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено
Вказана постанова залишено в силі постановою Верховного суду від 24.07.2019.
06.11.2020 наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №309-то позивача поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016 року
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції вірно врахував, що статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Стаття 14 КАС України визначає, що рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС негайно виконуються рішення суду, зокрема, про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Згідно з ч. 2 ст. 372 КАС судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
З огляду на це, суд першої інстанції правильно вважав, що судові рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно, тому законодавство передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення і цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд першої інстанції вірно вважав, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена ст. 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Таким чином, згідно зі ст. 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Відповідна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 листопада 2020 року в справі № 500/2501/19, від 19 квітня 2021 року в справі № 826/11861/17, від 11 червня 2020 року у справі № 816/1895/18, від 24 червня 2021 року в справі № 640/15058/19 та від 20 липня 2021 року в справі № 826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/19103/19.
Вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати (постанова Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року по справі № 6-2123цс15).
У даній спірній ситуації, судом першої інстанції вірно зазначено, що постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від04.09.2017 у справі №817/854/16 в частині поновлення позивача належала до негайного виконання.
Натомість, рішення суду фактично виконано 06.11.2020.
За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді відповідно до ст. 236 КЗпП України з 05.09.2017 (наступного дня після проголошення судового рішення у справі №817/854/16) до 05.11.2020 (до дня, що передує прийняттю рішення про поновлення на посаді).
При цьому, суд підставно зауважив, що згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).
Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу проводиться шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців робочі дні на число робочих днів за цей період.
Розраховуючи суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню, суд першої інстанції виходив з того, що згідно довідки про доходи ОСОБА_1 слідує, що середньоденна заробітна плата становить – 281,14 грн.
Розмір середньоденної заробітної плати встановлений постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду у справі №81/854/16 від 04.09.2017, яка набрала законної сили, а тому в силу положень ст. 78 КАС України доказуванню не підлягає.
При цьому, вірний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі слід розраховувати на основі відомостей про заробітну плату позивача, виходячи за останні два місяці, що передували його звільненню.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 19.05.2022 (справа №160/288/19).
Відповідно до п.10 Порядку, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.
Відповідно до постанови КМУ від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» в редакції постанови КМУ від 08.02.2017 № 15 (далі Постанова № 15) посадовий оклад заступника керівника департаменту, головного управління, служби, заступника керівника апарату місцевої державної адміністрації з 05.09.2017 по 12.12.2017 становить 6800 грн.
Згідно з інформацією про оплату праці заступника начальника головного управління Держгеокадастру № 29-17-0.5-4736/2-20 вiд 07.09.2020 посадовий оклад з 05.09.2017 по 12.12.2017 становить 6800 грн, а з 13-31.12.2017 - 7100 грн.
Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу з 05.09.2017 по 12.12.2017 дорівнює 2,1711 (6800/3132).
3 05.09.2017 по 12.12.2017 кількість робочих днів становить 70 (р.д.).
70 р.д. х 281,14 х 2,1711= 42 726,81 грн.
Отже, з 05.09.2017 по 12.12.2017 сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з урахуванням корегування становить 42 726,81 грн.
За період з 13.12.2017 по 31.12.2017
З урахуванням внесення змін до Постанови № 15 постановою КМУ № 931 від 01.12.2017 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 р. № 304 та вiд 18 січня 2017 р. No 15» (набрання чинності 13.12.2017) головного управління, посадовий оклад заступника керівника департаменту, служби, заступник керівника апарату місцевої державної адміністрації з 13.12.2017 по 31.12.2017 становить 7100 грн.
Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу 31.12.2017 дорівнює 2,2669 (7100/3132).
3 13.12.2017 по 31.12.2017 кiлькiсть робочих днiв становить 12 (р.д.).
12р.д. х 281,14 х 2,2669 = 7 647,79 грн.
Отже з 13.12.2017 по 31.12.2017 сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з урахуванням корегування становить 7 647,79 грн.
З урахуванням внесення змін до Постанови № 15 постановою КМУ № 24 від 25.01.2018 «Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році» (застосовується з 01.01.2018) посадовий оклад заступника керівника департаменту, головного управління, служби, заступник керівника апарату місцевої державної адміністрації з 01.01.2018 по 31.12.2018 становить 9000 грн.
Згідно з інформацією про оплату праці заступника начальника головного управління Держгеокадастру № 29-17-0.5-4736/2-20 від 07.09.2020 посадовий оклад з 01.01.2018 по 31.12.2018 становить 9000 грн.
Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу з 01.01.2018 по 31.12.2018 дорівнює 2,8735 (9000/3132).
3 01.01.2018 по 31.12.2018 кількість робочих днів становить 250 (р.д.).
250p.д. х 281,14 х 2,8735 = 201 963,94 грн.
Отже з 01.01.2018 по 31.12.2018 сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з урахуванням корегування становить 201 963,94 грн.
З 2019 року застосовано нові схеми посадових окладів.
З урахуванням внесення змін до Постанови № 15 постановою КМУ № 102 вiд 06.02.2019 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2019 році» (застосовується з управління, служби, заступника керівника апарату місцевої державної адміністрації керівника департаменту, головного (група 5) з 01.01.2019 по 31.12.2019 становить 2,75 коефіцієнти співвідношеня до мінімального розміру посадового окладу (примітка 1 Схеми посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних оргнів у 2019 році (у коефіцієнтах), як затверджена постановою КМУ №102 від 06.02.2019)
Згідно до п. 8 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 р. № 2629-VIII у 2019 році для посадових окладів, зарплати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина має застосовуватися прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений на 1 січня 2018 року (1762 грн).
Вiдповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII мінімальний розмір посадового окладу у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, районiв у містах, міст обласного значення, не може бути менше двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.
3 урахуванням наведеного розмір мінімального посадового окладу державного службовця становить 3524,00 грн (1762 х 2).
Отже, розмір посадового окладу заступника керівника департаменту, головного управління, служби, заступник керівника апарату місцевої державної адміністрації (група 5) становить 3524,00 х 2.75-9691,00 грн та з урахуванням заокруглення, яке передбачене п.1 вищевказаної Схеми посадовий оклад становить 9690,00 грн.
Згідно з інформацією про оплату праці заступника начальника управління Держгеокадастру № 29-17-0.5-4736/2-20 від 07.09.2020 посадовий оклад 01.01.2019 по 31.12.2019 становить 9690 грн.
Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу з 01.01.2019 по 31.12.2019 дорівнює 3,0938 (9690/3132).
3 01.12.2019 по 31.12.2019 кількість робочих днів становить 249 (р.д.).
249р.д. х 281,14т х 3,0938 = 216 577,94 грн.
Отже з 01.01.2019 по 31.12.2019 сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з урахуванням корегування становить 216 577,94 грн.
За період з 01.01.2020 по 05.11.2020 з урахуванням внесення змін до Постанови № 15 постановою КМУ № 16 від 18.01.2020 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 сiчня 2017 р. № 15» (застосовується з 01.01.2020) посадовий оклад заступника керівника департаменту, головного управління, служби, заступник керівника апарату місцевої держадміністрації (категорія Б підкатегорія 2) з 01.01.2020 по 05.11.2020 становить 10600 грн.
Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу з 01.01.2020 по 05.11.2020 дорівнює 3,3844 (10600/3132).
3 01.01.2020 по 05.11.2020 кількість робочих днів становить 212 (р.д.).
212р.д. х 281,14 х 3,3844 = 201 715,92 грн.
Отже, з 01.01.2020 по 05.11.2020 сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з урахуванням корегування становить 201 715,92 грн.
На підставі наведених розрахунків, суд першої інстанції підставно вважав, що загальна сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з урахуванням корегування за період з 05.09.2017 року по 05.11.2020 становить 670 632, 40 грн. і така підлягає стягненню на користь позивача з в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області
З огляду на зазначене, правильним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру є безпідставними та необґрунтованими, а відтак в цій частині не підлягають до задоволення.

Крім того, суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача щодо необхідності застосування строків позовної давності.

Оскільки апелянтом рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржувалось, то з урахуванням положень ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції в цій частині рішенню суд першої інстанції не дає оцінку.    

Крім того, колегія суддів зазначає, що судом з урахуванням положень статті 139 КАС України вірно вирішено питання про розподіл судових витрат.  

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального  та процесуального права. 

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року по справі №460/825/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий  суддя                                                             М.А. Пліш
Судді                                                                                 В.В. Ніколін
                                                                                          О.М. Гінда
повний текст складено 14.12.2022