ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року 
м. Київ
справа № 640/17148/20
адміністративне провадження № К/9901/25776/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Єзерова А.А., Стародуба О.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2021 (головуючий суддя: Кузьменко В.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021 (головуючий суддя: Пилипенко О.Є., судді: Глущенко Я.Б., Собків Я.М.) у справі №640/17148/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ),  звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі - Міноборони України або відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив:
визнати протиправним і скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України, сержанта ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), викладене у пункті 4 протоколу комісії Міністерства оборони Міністерства оборони Міністерства оборони Міністерства оборони Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.03.2020 №41;
зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 передбачену статтею 16 Закону України від 20.12.1991    №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України, сержанта ОСОБА_2 , у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата батьку.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021, позов задоволено частково:
визнано протиправним і скасоване рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України, сержанта ОСОБА_2 , викладене у пункті 4 протоколу комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.03.2020 №41;
зобов`язано Міноборони України призначити та виплатити позивачу передбачену статтею 16 Закону №2011-XII одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України, сержанта ОСОБА_2 , у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті) - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати в оскаржуваній частині судові рішення, і в цій частині ухвалити нову постанову про задоволення позову. В решті рішення судів першої та апеляційної інстанцій позивач не оскаржує.
IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Верховного Суду від 16.08.2021 відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 30.06.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міноборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021.
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13.09.2022 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є членом сім`ї (батьком) загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією, зазначеною в свідоцтві про народження ОСОБА_2 від 20.11.1973 серії НОМЕР_1 .
Загиблий ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_2 та з 02.09.2015 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується інформацією, зазначеною у довідці від 11.10.2015 №2/41103, виданій військовою частиною НОМЕР_2 .
Відповідно до відомостей, зазначених у свідоцтві про смерть від 22.06.2016 серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В лікарському свідоцтві про смерть від 05.05.2016 №90 судово-медичним експертом ОСОБА_3 встановлена причина смерті: травматичний субарахноїдальний крововилив, відкритий перелом основи черепу.
У висновку експерта від 03.06.2016 №83 зазначено, що смерть ОСОБА_2 настала від тупої травми голови з переломом основи черепа, яка ускладнилася крововиливом під м`які мозкові оболонки, в шлуночки і речовину головного мозку, набряком мозку, що спричинило зупинку функції центральної нервової системи, серцевої діяльності і дихання.
Відповідно до інформації, зазначеній у акті службового розслідування, затвердженим командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 03.11.2016, смерть сержанта ОСОБА_2 настала під час виконання обов`язків військової служби та не пов`язана із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння чи навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень.
Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 02.10.2018 провадження №1-кп/229/55/2018, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 26.02.2020, встановлено, що смерть потерпілого ОСОБА_2 стоїть у причинному зв`язку з ушкодженнями, спричиненими умисними діями обвинуваченого ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4 ) і настала в результаті травматичного субарахноїдального крововиливу та відкритого перелому основ черепу та визнано ОСОБА_4 винуватим у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_2 .
З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 позивач звернувся через ІНФОРМАЦІЯ_2 до Міністерства оборони України із відповідною заявою та необхідними документами для прийняття відповідного рішення.
Рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі по тексту - Комісія), оформленим протоколом від 13.03.2020 №41, відмовлено у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння. У цьому рішення зазначено, що за висновками експерта Дружківського відділення судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи (лист від 06.03.2017 №17) в крові загиблого виявлено етиловий спирт в концентрації 2,54%.
Про зазначене рішення позивача повідомлено листом Хмельницького ОВК від 23.03.2020 №14/2275/15.
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся із цим позовом до суду.
ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що у належний спосіб реалізував закріплене Законом №2011-XII за ним право на отримання одноразової грошові допомоги у зв`язку із смертю свого сина, що настала під час проходження ним військової служби, проте відповідач з посиланням на положення статті 16-4 цього Закону відмовив у призначенні та виплаті такої. Позивач стверджує, що загибель його сина не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, а є наслідком злочину вчиненого проти нього іншим військовослужбовцем, що встановлено вироком у кримінальній справі. За таких обставин позивач вважає, що набув право на отримання ОГД у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому фактично здійснюватиметься виплата.
Відповідач позов не визнав. Наголошує, що смерть ОСОБА_2 сталася внаслідок виконання ним обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до статті 16-4 Закону №2011-XII унеможливлює виплату членам його сім`ї спірної грошової допомоги. З цих підстав вважає оскаржуване рішення законним і обґрунтованим.
V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що поранення ОСОБА_2 , внаслідок якого він помер, не було наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або перебування у стані алкогольного сп`яніння, а навпаки його смерть настала внаслідок вчинення злочину (вбивства) іншою особою військовослужбовцем ОСОБА_4 , що встановлено вироком у кримінальному провадженні №1-кп/229/55/2018. Суди попередніх інстанцій констатували, що поранення та причина смерті ОСОБА_2 , пов`язані із проходженням військової служби.
Проаналізувавши положення статті 16-4 Закону №2011-XII суди дійшли висновку, що допомога не призначається у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі). Водночас, сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається зазначеною нормою права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Одночасно суди констатували, що позивач має законні підстави для отримання гарантованої державою соціальної допомоги, яка виплачується зокрема членам сім`ї військовослужбовця, з урахуванням правових положень, які регламентують порядок та розмір виплати вказаної допомоги станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 (момент смерті ОСОБА_2 ).
Також суди обох інстанцій зазначили про наявність правих підстав для реалізації позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги після спливу трирічного строку з дня смерті його сина ОСОБА_2 . З посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 20.06.2018 у справі №553/1642/15-ц, від 29.08.2018 у справі № 755/17365/15-ц та від 20.03.2019 у справі №456/450/16-ц, суди зазначили про можливість поновлення преклюзивного строку.
VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно вирішено спір в частині розміру одноразової грошової допомоги, що підлягає до виплати. За позицією скаржника, одноразова грошова допомога має виплачуватися на день вирішення питання про її призначення. Внаслідок зміни правового регулювання, з травня 2017 року відбулося підвищення розміру одноразової грошової допомоги, що підлягає до виплати у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, що настала під час виконання ним обов`язків військової служби. Таким чином позивач вважає, що одноразова грошова допомога має бути призначена йому у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого на 1 січня року, в якому фактично здійснюватиметься виплата. Зазначає, що останній мав законні сподівання на отримання ОГД у розмірі, визначеному статтею 16-2 Закону №2011-XII, на момент вирішення питання про її призначення. Стверджує, що така позиція відповідає практиці, сформованій Верховним Судом у справі №2240/2957/18 (постанова від 28.01.2020).
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу. Стверджує, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане із датою смерті військовослужбовця та відповідно визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент. Станом на момент смерті сина позивача (ІНФОРМАЦІЯ_3) одноразова грошова допомога призначалася і виплачувалася у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Також відповідач зазначає, що відсутні правові підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, позаяк смерть його сина є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, відповідач стверджує, що позивач звернувся із відповідною заявою про реалізацію свого права на отримання ОГД після спливу законодавчо визначеного трирічного строку з дня виникнення такого права. Вказаний строк, за загальним правилом, вважається преклюзивним і не підлягає поновленню, що свідчить про відсутність законодавчо передбачених умов для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Таким чином, за висновками відповідача, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального права в оскаржуваній частині та дійшов таких висновків.
За правилами статті 341 КАС України суд    касаційної інстанції    переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження,    та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування    судом першої    чи    апеляційної інстанції    норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про    достовірність    того чи іншого    доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.
Закон №2011-XII відповідно до    Конституції України    визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно із частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок    призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком № 975.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Отже, моментом виникнення у членів сім`ї загиблого військовослужбовця права на отримання одноразової грошової допомоги є дата смерті останнього, зазначена у свідоцтві про смерть.
Колегія суддів звертає увагу, що до зазначених правовідносин слід застосовувати ті нормативні акти, які діяли при їх виникненні. Майбутні зміни до законодавства будуть стосуватись тих правовідносин, які виникатимуть після їх прийняття (якщо інше не буде прямо передбачено відповідним правовим актом або якщо це стосується пом`якшення відповідальності).
Згідно інформації, зазначеній у свідоцтві про смерть від 22.06.2016 серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII, у редакції Закону України від 04.07.2012 №5040-VI, визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму,             встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Водночас колегія суддів враховує, що з 08.05.2017 розмір одноразової грошової допомоги було збільшено згідно із Законом №2004-VIII до 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).
Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).
Зміст положень Закону №2011-XII, Порядку №975, статті 58 Конституції України, з урахуванням Рішень Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 13 травня 1997 року № 1-зп, та встановлених судами обставин справи, дають підстави колегії суддів для висновку, що призначення і виплата позивачам спірної грошової допомоги, в тому числі й вирішення питань стосовно обчислення її розміру, необхідно здійснювати в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто станом на дату, що зазначена у свідоцтві про смерть (у даному випадку ІНФОРМАЦІЯ_3), а не на день прийняття відповідачем спірного рішення.
Аналогічний висновок сформовано та застосовано Верховним Судом у постановах від 07.12.2021 у справі №465/1980/18, від 29.06.2022 у справі №640/6477/19 та від 02.08.2022 у справі №1340/3915/18.
Отже суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що одноразова грошова допомога підлягає до виплати членам сім`ї загиблого військовослужбовця у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму,    встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Одночасно із цим колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28.01.2020 у справі №2240/2957/18, оскільки обставини, встановлені у згаданій вище справі, не є релевантними до цієї справи. 
Також колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що смерть сина позивача є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що позивачем реалізовано право на отримання ОГД з порушенням преклюзивного строку, оскільки зазначені доводи не входять до предмету доказування у межах відкритого касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову. Цим аргументам відповідача була надана належна правова оцінка судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи по суті та відповідно апеляційного перегляду.
VІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Частиною першою статті 350 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі №640/17148/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                   С. М. Чиркін
                                                                                          А. А. Єзеров
                                                                                          О. П. Стародуб