ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 140/13260/21 пров. № А/857/9436/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.
за участі секретаря судового засідання:           Вовка А.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області, 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року (суддя – Ковальчук В.Д., час ухвалення – 11:41, місце ухвалення – м.Луцьк, дата складання повного тексту – 18.01.2022), 
в адміністративній справі №140/13260/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Три Л» до Головного управління ДПС у Волинській області, 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,                
                                                        
                                                              встановив:  

У листопада 2021 року позивач ТОВ «Три Л» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0035420701, №0035410701, №0035550701 від 24.06.2021. Стягнути на користь товариства судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 24 червня 2021 року №0035420701, №0035410701, №0035550701. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 17372,30 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно та необ`єктивно, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що ТОВ «Три Л» при проведенні перевірки документально не підтверджено відображення у фінансовій звітності підприємства, податкових деклараціях з податку на прибуток підприємств за звітні (податкові) періоди - 2019 рік довгострокових зобов`язань за теперішньою/дисконтованою вартістю, а саме: заниження «інших доходів від фінансових операцій» в загальній сумі 8522839 грн. щодо взаємовідносин, відповідно договорів про надання поворотних фінансових допомог гр. ОСОБА_1 та Представництво «Роналор Інтертеймент ЛТД». У порушення пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.6 ст.46, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, п.12 НП(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість», п.9 НП(С)БО 11 «Зобов`язання» ТОВ «Три Л» не дотримано законодавство при визначенні теперішньої (дисконтованої) вартості безвідсоткових зобов`язань, а саме: занижено показники задекларовані у рядку 2240 «Інші доходи» ф. №2-м «Звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід)», в загальній сумі 8522839 грн.. Також вказує скаржник, що коли поворотна фінансова допомога є короткостроковою (якщо її буде повернуто протягом 12 місяців), то позикодавець може не дисконтувати грошові потоки. Якщо ж поворотна допомога є довгостроковою, то необхідно провести дисконтування грошових потоків, суму дисконту віднести на витрати, а в подальшому визнавати фінансові доходи в процесі амортизації такого дисконту. Крім того, щодо податкового кредиту скаржник зазначає, що  згідно з даними звіту про суми податкових пільг за 2019 рік від 10.02.2020 №9334124553 підприємством відображено суму ПДВ в розмірі 346609 грн., несплаченого через застосування податкової пільги (код пільги - 14060425) на підставі пп.197.1.16 п.197.1 ст.197 ПК України «Звільняються від оподаткування операції безоплатної передачі в державну власність чи комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність об`єктів усіх форм власності, які перебувають на балансі одного платника податку і передаються на баланс іншого платника податку, якщо такі операції проводяться за рішенням Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, прийнятим у межах їх повноважень». Апелянт вказує, що приміщення готелю «Лучеськ» на проспекті Відродження, 1 та торгово-розважальний комплекс в м. Луцьку на вул. Рівненській, 89 розташовані на земельній ділянці площею 0,2119 га, яка належить ТОВ «Три Л» на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку ЯМ №306923 від 29.12.2011. Земельна ділянка, на якій проводились роботи з благоустрою в частині влаштування тротуару вздовж вулиці Рівненської, 89 та проїзду до ринку ТОВ «Три Л», не належить. Отже, підприємство скористалось податковим кредитом з ПДВ по отриманих послугах з благоустрою на земельній ділянці, яка йому не належить та не відобразило податкові зобов`язання по зазначених послугах, оскільки, останні передані Луцькій міській раді безоплатно, відповідно до п.п.197.1.16 п.197.1 ст.197 ПК України. З врахуванням вказаного скаржник вважає, що послуги по влаштуванню тротуару вздовж вулиці Рівненської, 89 та проїзду до ринку не належать до господарської діяльності ТОВ «Три Л» та в порушення п.198.5 ст.198 ПК України підприємством занижено податкові зобов`язання за жовтень 2019 року в сумі 346609 грн.. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 12.01.2022 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що підстави для задоволення вказаної апеляційної скарги відсутні, оскільки посилання відповідача на порушення судом норм законодавства є необґрунтованими та не підтвердженими матеріалами справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу від 26.03.2021 №1006 ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ “Три Л” на підставі п.77.1, п.77.4 ст.77 ПК України з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за періоди діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2020 та щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за періоди з 01.01.2011 по 31.12.2020 (а.с. 27-30 т.1). 
За наслідками проведеної перевірки ГУ ДПС у Волинській області складений акт від 19.05.2021 №4237/07-01/32396658 про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ “Три Л” (а.с. 36-52 т.1). 
Згідно висновків акта перевірки, ГУ ДПС у Волинській області встановлено наступні порушення позивачем положень ПК України, а саме: 
1) пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.6 ст.46, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, п.12 національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №237 від 08.10.1999, п.9 національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальній сумі 1534111 грн., в т.ч. за 2019 рік в сумі 1534111 грн.; 
2) пп.г) п.198.5 ст.198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податкових зобов`язань за жовтень 2019 року в сумі 346609 грн.; 
3) п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого встановлено порушення термінів реєстрації податкової накладної за жовтень 2019 року на суму ПДВ 346609 грн.; 
4) пп.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПК України, в результаті чого занижено земельний податок за 2018 рік на суму 414839,96 грн.. 
Позивач не погодився з висновками акта перевірки та подав до ГУ ДПС у Волинській області заперечення від 31.05.2021 на даний акт перевірки, за результатами розгляду яких контролюючим органом в частині заниження податку на прибуток в загальній сумі 1534111 грн. за 2019 рік враховано пояснення стосовно обчислення амортизації при розрахунку суми дисконту у 2020 році та в подальшому відображено при винесенні податкового повідомлення-рішення №0035420701 від 24.06.2021 у розмірі 773483,70 грн. з урахуванням штрафної санкції (а.с. 70-77, 83-85 т.1). 
ГУ ДПС у Волинській області на підставі акта перевірки та з урахуванням заперечень на акт перевірки прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 24.06.2021 року №0035420701, №0035410701, №0035550701 (а.с. 86, 87, 88 т.1). 
Так, податковим повідомленням-рішенням від 24.06.2021 №0035420701 збільшено ТОВ “Три Л” суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток в розмірі 773483,70 грн., в тому числі за основним платежем - 703167,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 70316,70 грн.. 
Податковим повідомленням-рішенням від 24.06.2021 №0035410701 збільшено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість в розмірі 381269,90 грн., в тому числі за основним платежем - 346609,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 34660,90 грн.. 
Податковим повідомленням-рішенням від 24.06.2021 №0035550701 застосовано до ТОВ “Три Л” штраф у розмірі 3400,00 грн. за відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України, податкової накладної на суму ПДВ в розмірі 346609,00 грн.. 
Позивач, не погодившись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, яка рішенням від 21.10.2021 №23762/6/99-00-06-01-01-06 залишила скаргу від 13.07.2021 без задоволення, а податкові повідомлення-рішення – без змін (а.с. 91-97, 102-106 т.1). 
Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями від 24.06.2921 року позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду. 

Суд першої інстанції, вирішуючи правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 24.06.2021 року, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції у цій справі є частково незаконним, а позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 
Перевіряючи правомірність прийняття Головним управлінням ДПС у Волинській області податкових повідомлень-рішень від 24.06.2021 №0035420701, №0035410701, №0035550701, суд враховує наступне. 
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі – ПК України), господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. 
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності. 
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. 
Відповідно до статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 №996-XIV (з змінами та доповненнями, далі - Закон №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; доходи -  збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників). 
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч.2 ст.3 Закону №996-XIV). 
Відповідно до статті 4 Закону №996-XIV, бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах: повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми. 
Частиною 2 статті 9 Закону №996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. 
Перевіряючи правомірність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення №0035420701 від 24.06.2021, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток в розмірі 773483,70 грн., в тому числі за основним платежем - 703167,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 70316,70 грн., колегія суддів враховує наступне. 
Актом перевірки встановлено, що станом на 31.12.2019 та на 31.12.2020 згідно з даними оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському рахунку 6852 “Розрахунки з іншими кредиторами” обліковується кредиторська заборгованість ТОВ “Три Л” по гр. ОСОБА_1 у сумі 4695800 грн.. Дана заборгованість виникла в результаті отриманих поворотних фінансових допомог на підставі укладених договорів терміном дії на 1 рік, які підприємство отримало до початку періоду, що підлягав перевірці. 
Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.06.2021 №22906219604 та від 17.06.2021 №463852097181 станом на 01.01.2019 та станом на 31.12.2020 ОСОБА_1 перебувала одним із засновників (учасників) ТОВ “Три Л” (а.с. 108-117 т.1). 
Протягом 2014-2015 років між позивачем та ОСОБА_1 були укладені та підписані договори про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, де ТОВ “Три Л” отримувало від ОСОБА_1 поворотну фінансову допомогу №б/н від 05.05.2014, №б/н від 29.05.2014, №б/н від 06.06.2014, №б/н від 24.07.2014, №б/н від 14.08.2014, №б/н від 29.08.2014, №б/н від 12.09.2014,          №б/н від 20.10.2014, №б/н від 05.05.2015, №б/н від 23.06.2015, №б/н від 07.07.2015,          №б/н від 14.07.2015, №б/н від 22.07.2015, №б/н від 03.08.2015, №б/н від 04.08.2015 (а.с. 123-199 т.1). 
Щорічно на підставі додаткових угод термін дії договорів продовжувався строком до одного року. 
В ході проведення документальної перевірки також встановлено, що станом на 31.12.2019 та на 31.12.2020 роки згідно даних оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському рахунку 6852 “Розрахунки з іншими кредиторами” обліковується кредиторська заборгованість по Представництву “РОНАЛОР ІНТЕРТЕЙМЕНТ ЛТД” (код ЄДРПОУ 26611296) в сумі 33932367 грн. Дана заборгованість виникла в результаті отриманої поворотної фінансової допомоги на підставі укладеного договору від 12.06.2018 №4-Р/18 згідно умов якого розмір фінансової допомоги становить 5000000 грн. та надається у користування позичальнику протягом 2 років та 11 місяців (а.с. 118 т.1). 
Додатковою угодою до договору №4-Р/18 від 15.06.2018 сторони збільшили суму поворотної фінансової допомоги до 25000 000 грн (а.с. 119 т.1). 
Додатковою угодою до договору №4-Р/18 від 20.12.2019 сторони збільшили суму поворотної фінансової допомоги до 39000 000 грн. та змінили строк користування допомогою позичальником на строк до 28.10.2020 включно (а.с. 119-зв. т.1). 
Додатковою угодою №2 до договору №4-Р/18 від 28.10.2020 сторони змінили строк користування допомогою позичальником на строк до 28.10.2021 (а.с. 120 т.1). 
Сума поворотної фінансової допомоги на безвідсотковій умові надавалась товариству із строком - до вимоги її повернення, але на строк не більше 10 календарних місяців відповідно до Додаткової угоди від 20.12.2019 до договору №4-Р/18, та 12 календарних місяців відповідно до Додаткової угоди №2 до договору №4-Р/18 від 28.10.2020. 
Перевіряючі контролюючого органу дійшли висновку в акті перевірки, що договори про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, укладені з ОСОБА_1 та з Представництвом “РОНАЛОР ІНТЕРТЕЙМЕНТ ЛТД”, є довгостроковими, оскільки тривали  більше одного року. 
Як зазначено в акті перевірки від 19.05.2021 №4237/07-01/32396658, ТОВ “Три Л” відповідно до наданих до перевірки документів станом на 31.12.2019 не визначено теперішню вартість майбутніх платежів в сумі майбутньої виплати (номінал боргу/довгострокові зобов`язання ОСОБА_1 та Представництво “РОНАЛОР ІНТЕРТЕЙМЕНТ ЛТД”, із застосуванням діючої на дату балансу ринкової ставки відсотка (облікова ставка НБУ/рефінансування - 13,5% /денна ставка відсотка - 0,0370%) та виходячи зі строку, що залишився до погашення: PV - теперішня (поточна) вартість /30 105 328 гри. - 38 628 167 /FV - майбутня виплата (номінал боргу: (1 +0,000370/І - ефективна ставка відсотка) n - кількість періодів до дати погашення, різниця між теперішньою вартістю на поточну (станом на 31.12.2019 - 30105328 грн.) і попередню дату балансу - 38628167 грн.) в сумі 8522839 грн. не віднесено до доходів у 2019 році. 
На думку контролюючого органу, ТОВ “Три Л” документально не підтвердив відображення у фінансових звітностях підприємства, податкових деклараціях з податку на прибуток підприємств за 2019, 2020 роки довгострокових зобов`язань за теперішньою/дисконтованою вартістю, внаслідок чого відбулося заниження “інших доходів від фінансових операцій” в загальній сумі 8522839 грн. щодо взаємовідносин відповідно до договорів про надання поворотних фінансових допомог ОСОБА_1 та Представництвом “РОНАЛОР ІНТЕРТЕЙМЕНТ ЛТД”. 
Також відповідач вважає, що правомірно застосував формулу визначення дисконту,  оскільки позивач сам визначив її у наказах №1 від 30.12.2015 та №1 від 02.01.2020, із внесеними змінами №12 від 22.05.2020 про облікову політику на підприємстві. 
Також позиція перевіряючих полягала у тому, що позивач документально не підтвердив відображення у фінансових звітностях підприємства, податкових деклараціях з податку на прибуток підприємств за 2019, 2020 роки довгострокових зобов`язань за теперішньою/дисконтованою вартістю, внаслідок чого відбулося заниження «інших доходів від фінансових операцій» в загальній сумі 8522839 грн. щодо взаємовідносин відповідно до договорів про надання поворотних фінансових допомог ОСОБА_1 та Представництвом “РОНАЛОР ІНТЕРТЕЙМЕНТ ЛТД”. 
Контролюючий орган вважає, що з врахуванням додаткових угод до кожного договору про надання поворотної фінансової допомоги, укладених із ОСОБА_1 та Представництвом “РОНАЛОР ІНТЕРТЕЙМЕНТ ЛТД”, термін дії договорів та користування допомогами станом на 31.12.2019 становив більше одного року, тобто є довгостроковими. 
ГУ ДПС у Волинській області, посилаюсь на П(с)БО 11 «Зобов`язання», наполягає на тому, що боргові зобов`язання за договором позики підлягають дисконтуванню з метою приведення номінальної суми заборгованості до справедливої вартості. Як наслідок, контролюючий орган вважає, що ТОВ «Три Л» занижено дохід внаслідок не дисконтування заборгованості за справедливою вартістю. 
Колегія суддів враховує, що відповідно до п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України, поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсації у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. 
Поворотна фінансова допомога за суттю є позикою, особливості якої регламентовано Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України). 
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 ЦК України). 
Згаданою нормою визначено, що позика надається за винагороду, водночас, її диспозитивний характер надає перевагу положенням договору. 
У вищенаведених договорах зазначено про безоплатність позики, яка надається. 
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 “Дохід”. 
Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена (пункт 5 П(С)БО 15 “Дохід”). 
Пункт 10 П(С)БО 11 «Зобов`язання» передбачає обов`язок дисконтування лише для довгострокових зобов`язань, на які нараховуються відсотки, позивачем в межах національного законодавства не здійснювалось дисконтування безвідсоткової заборгованості. 
Судом встановлено, що відповідні договори поворотної фінансової допомоги, додаткові угоди, що надані на запит контролюючого органу та долучені до матеріалів справи є короткостроковими і на дату балансу не перевищують 12 місяців. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість твердження контролюючого органу, що договори є довгостроковим. 
Позики, отримані позивачем за вказаними договорами відповідають визначенню поняття «фінансовий інструмент», що передбачене у пункті 4 П(С)БО 13, а також з урахуванням вказаного пункту П(С)БО 13 надана позика - це фінансовий актив, оскільки є контрактним правом до отримання коштів у майбутньому, а отримана позика - це фінансове зобов`язання, оскільки його погашення призведе до майбутньої виплати коштів. 
Разом з тим, суд вірно зауважив, що П(С)БО 13 не містить визначення поняття амортизованої собівартості фінансового зобов`язання або посилань на встановлення такої в інших нормативно-правових актів, не передбачає порядку визначення справедливої вартості та не розглядає й методологію обліку щодо короткострокових та довгострокових фінансових зобов`язань. 
Така правова позиція узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року по справі №160/6203/20. 
Отже, безпідставним є застосування контролюючим органом до спірних правовідносин порядку амортизації собівартості фінансових інвестицій, визначених у П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26 квітня 2000 року №9, оскільки пунктом 4 П(С)БО 13 встановлено, що фінансові інвестиції - активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора. Тобто, фінансова інвестиція є фінансовим активом, а отримана позивачем позика - фінансовим зобов`язанням. У зв`язку з чим відсутні підстави для застосування методики визначення амортизованої собівартості фінансової інвестиції до спірних правовідносин. 
Суд враховує, що для цілей податкового обліку позивач застосовує національні стандарти бухгалтерського обліку, що підтверджено  п.п.3.1.1 акта перевірки. 
Водночас, відповідач при розрахунку дисконту застосував формулу, яка використовується за правилами Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку, однак нормативно не встановлена жодним національним стандартом бухгалтерського обліку, які застосовує позивач. При цього, відповідач у висновках акта перевірки вказує на порушення позивачем саме національних стандартів бухгалтерського обліку. 
Крім того, національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, тоді як така методологія визначена Міжнародними стандартами фінансової звітності. Однак, слід враховувати, що частиною третьою статті 12-1 Закону №996-XIV встановлено, що підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності. Тобто, позивач, як особа, бухгалтерський облік якої базується на національних стандартах (положеннях) бухгалтерського обліку, а не на міжнародних стандартах фінансової звітності, з урахуванням того, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, не зобов`язаний визначати таку методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно. В свою чергу, контролюючий орган не має права визначати цю методику та давати вказівки такому платнику податків (який керується виключно національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку) щодо методики. 
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 28.04.2021 року (справа №640/13685/19). 
Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 року у справі №160/5358/19 при розгляді подібних правовідносин прийшов до висновку, що Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 “Фінансові інструменти” не передбачає порядок визначення справедливої вартості та не розглядає й методологію обліку щодо короткострокових та довгострокових фінансових зобов`язань. При цьому, контролюючий орган при розрахунку дисконту застосовує формулу, що не визначена жодним національним стандартом бухгалтерського обліку, а передбачена Міжнародними стандартами бухгалтерського обліку. 
Стаття 1 Закону №996-XIV дає наступні визначення термінів: 
- національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; 
- міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання  фінансової звітності. 
Отже, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку правила не можуть суперечити міжнародним стандартам, не можуть визначати ширше коло обов`язків для суб`єктів їх використання. 
При цьому, Національні та Міжнародні стандарти є окремими документами, що визначають правила поведінки суб`єктів, які складають фінансову звітність.  Термінологічне визначення національних стандартів, наведене у Законі України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, не дає можливості та правових підстав для застосування міжнародних стандартів обліку у разі відсутності певних правил в національних стандартах. 
З урахуванням того, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, тому позивач не зобов`язаний визначати таку методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно. В свою чергу, контролюючий орган не має права визначати цю методику та давати вказівки такому платнику податків щодо методики. 
Вказана позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема в постановах від 30.11.2021 у справі №160/13265/19, від 24.11.2021 у справі №826/5209/18, від 05.11.2021 у справі №640/2937/20, від 10.09.2021 у справі №160/6203/20, від 21.07.2021 у справі №160/5358/19 від 28.04.2021 у справі №640/13685/19 та у постанові від 22.04.2021 у справі №160/11301/19. 
З урахуванням цього, оскільки національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, а також відсутня будь-яка практика такого дисконтування, позивач, як особа, облік якої не базується на міжнародних стандартах фінансової звітності, не зобов`язаний був визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно. 
Таким чином, застосування контролюючим органом міжнародних стандартів за умови, коли підприємство здійснює облік за національними стандартами, є неправомірним та не відповідає положенням Закону №996-XIV. 
Крім того, на короткострокові зобов`язання не поширюються вимоги П(С)БО 11 “Зобов`язання”, що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 за №20, та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, з урахуванням змін, внесених наказом МФУ №379 від 16.09.2019, щодо дисконтування їх на дату балансу, і вони мають відображатися на дату балансу за сумою погашення. 
Щодо твердження відповідача про те, що у внутрішніх наказах про облікову політику підприємство визнає застосування формули дисконтування заборгованості, суд зазначає, що відповідні накази регулюють облікову політику підприємства та основні принципи бухгалтерського обліку та не можуть зобов`язувати платника податків дисконтувати заборгованість по договорам безвідсоткової поворотної фінансової допомоги на підставі міжнародних стандартів фінансової звітності. 
Встановлені у справі обставини на наведене правове регулювання дають підстави вважати, що розрахунок, застосований контролюючим органом за формулою дисконтування заборгованості позивача, є неправомірним та свідчить про недоведеність допущення ТОВ “Три Л” порушень підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України. 
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що податкове повідомлення-рішення №0035420701 від 24.06.2021 не відповідає вимогам податкового законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню, а апеляційна скарга у відповідній частині доводів не підлягає задоволенню. 
Відносно висновків контролюючого органу, що підприємство скористалось податковим кредитом з ПДВ по отриманих послугах з благоустрою на земельній ділянці, яка йому не належить та не відобразило податкові зобов`язання по зазначених послугах, оскільки, останні передані Луцькій міській раді безоплатно, відповідно до п.п.197.1.16 п.197.1 ст.197 ПК України, з врахуванням чого ТОВ «Три Л» в порушення п.198.5 ст.198 ПК України підприємством занижено податкові зобов`язання за жовтень 2019 року в сумі 346609 грн., колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до абз.«а» п.185.1 ст.185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього ПКУ, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю. 
Згідно з п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. 
За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності (підрядники та субпідрядники) можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу. 
Згідно із пп."г" п.198.5 ст.198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення   виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г)          в пераціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). 
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/ послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». 
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. 
Відповідно до пп.197.1.16 п.197.1 ст.197 ПК України, звільняються від оподаткування операції з: безоплатної передачі в державну власність чи комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність об`єктів усіх форм власності, які перебувають на балансі одного платника податку і передаються на баланс іншого платника податку, якщо такі операції проводяться за рішенням Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, прийнятим у межах їх повноважень. 
Норми цього підпункту поширюються також на операції з безоплатної передачі об`єктів з балансу юридичної особи будь-якої форми власності на баланс іншої юридичної особи, яка перебуває в державній або комунальній власності, що проводяться за рішенням органу державної влади України або органу місцевого самоврядування, прийнятим у межах їх повноважень, та за рішенням юридичних осіб, у разі передачі основних засобів інфраструктури залізничного транспорту, незалежно від того, чи є суб`єкти операції платниками податку. 
Суд звертає увагу, що у разі якщо придбані або виготовлені з ПДВ необоротні активи починають використовуватися платником податку в неоподатковуваних ПДВ операціях (у тому числі в операціях, що звільняються від оподаткування ПДВ згідно з пп.197.1.16 п.197.1 ст.197 ПК України) та/або в операціях, що не є господарською діяльністю, то у такого платника податку виникає обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань з ПДВ відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України. 
Згідно із п.201.1 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. 
Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. 
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Три Л» (Замовник будівництва) укладено з Луцькою міською радою (Одержувач) договір №16 від 15.08.2019 про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька, щодо об`єкта будівництва «Реконструкція приміщення готелю «Лучеськ» на проспекті Відродження, 1 та реконструкція торговельно-розважального комплексу, складських та офісних приміщень, частини будівлі (приміщення з №1-1 по №1-8), приміщення кафе та дискотеки, магазину промислових товарів №1, магазину промислових товарів №2 на вул. Рівненській, 89, під торгово-розважальний комплекс в м. Луцьку» (а.с. 200 т.1). 
Згідно з умовами договору Замовник будівництва зобов`язується внести на рахунок Одержувача суму коштів пайової участі в розмірі 4128973 грн., розрахованої в розмірі 5% від кошторисної вартості (89311331 грн.) за вирахуванням витрат на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд, та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж споруд та мереж та транспортних комунікацій (6731879 грн.). 
На виконання умов зазначеного договору про пайову участь ТОВ «Три Л» 29.08.2019 згідно з даними банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» по банківському рахунку № НОМЕР_1 (26002060514044) перераховано Одержувачу 4128973 грн. пайової участі. 
Луцька міська рада рішенням №63/54 від 25.09.2019, розглянувши звернення ТОВ «Три Л» зменшила розмір пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста ТОВ «Три Л», по реконструкції приміщення готелю «Лучеськ» на проспекті Відродження, 1 та реконструкція торговельно-розважального комплексу, складських та офісних приміщень, частини будівлі (приміщення з №1-1 по №1-8), приміщення кафе та дискотеки, магазину промислових товарів №1, магазину промислових товарів №2 на вул. Рівненській, 89, під торгово-розважальний комплекс в м. Луцьку з нарахованої суми згідно з Договором пайової участі від 15.08.2019 №16 - 4128973 грн. до 2049316 грн., у зв`язку з влаштуванням тротуару вздовж вулиці Рівненської та проїзду до ринку, загальною вартістю 2079657 грн.. 
Пунктом 2 даного рішення передбачено ТОВ «Три Л» укласти додаткову угоду з Луцькою міською радою з врахуванням змін пайової участі та передати збудовані об`єкти інженерної інфраструктури у комунальну вартість територіальної громади міста на безоплатній основі, встановивши при цьому гарантійний термін 2 роки. 
Пунктом 3 даного рішення передбачено повернення департаментом фінансів та бюджету міської ради ТОВ «Три Л» коштів в сумі 2079657 грн.. 
На підставі рішення Луцької міської ради №63/54 від 25.09.2019 укладено додаткову угоду №1 від 02.10.2019 до договору №16 від 15.08.2019 про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька, відповідно до якої загальна сума коштів пайової участі становить 2049316 грн.. 
На виконання умов зазначеного додатку до договору про пайову участь 18.10.2019 згідно з даними банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» по банківському рахунку № НОМЕР_1 (26002060514044) повернуто ТОВ «Три Л» 2079657 грн. з призначенням платежу «надмірно сплачені кошти пайової участі». 
Актом приймання-передачі основних засобів від 09.12.2019 передано департаменту ЖКГ Луцької міської ради об`єкт «влаштування тротуару вздовж вулиці Рівненської, 89 та проїзду до ринку з дрібнорозмірних фігурних елементів (бетонна плитка товщиною 40 та 60 мм.) на щебеневій основі, загальна площа тротуару - 856,93 кв.м., загальна площа проїзду - 1472,62 кв.м.» первісною вартістю 1733047,44 грн.. 
До акту приймання-передачі основних засобів додається акт виконаних форми КБ-2в - №3 за жовтень 2019 року від 01.10.2019 на суму 1733047,44 грн., крім того ПДВ - 346609,49 грн. та схема влаштування тротуарів та проїздів. 
У бухгалтерському обліку операція з введення в експлуатацію об`єкта основних засобів відображена проведенням: дебет рахунку 103 «Будинки та споруди» - кредит рахунку 1522 «Придбання (виготовлення) основних засобів». 
У бухгалтерському обліку списано вартість об`єкта основних засобів проведенням: дебет рахунку 286 «Необоротні активи та групи вибуття, утримувані для продажу» - кредит рахунку 103 «Будинки та споруди». 
Витрати по влаштуванню тротуару та проїзду на суму 1733047 грн. бухгалтерським проведенням - дебет рахунку 943 «Собівартість реалізованих виробничих запасів» - кредит рахунку 286 «Необоротні активи та групи вибуття, утримувані для продажу» відображено у рядку 2180 «Інші операційні витрати» звіту про фінансові результати за 2019 рік та враховані у декларації з податку на прибуток за 2019 рік. 
Одночасно, 1733047 грн. відображено у рядку 1.1.2 «Сума залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта (пункт 138.1 статті 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України)» додатку РІ до декларації з податку на прибуток за 2019 рік та збільшено фінансовий результат до оподаткування. 
Згідно з даними звіту про суми податкових пільг за 2019 рік від 10.02.2020 №9334124553 підприємством відображено суму ПДВ в розмірі 346609 грн., несплаченого через застосування податкової пільги (код пільги - 14060425) на підставі пп.197.1.16 п.197.1 ст.197 Податкового кодексу України «Звільняються від оподаткування операції безоплатної передачі в державну власність чи комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність об`єктів усіх форм власності, які перебувають на балансі одного платника податку і передаються на баланс іншого платника податку, якщо такі операції проводяться за рішенням Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, прийнятим у межах їх повноважень». 
В акті перевірки зазначено, що роботи «влаштування тротуару вздовж вулиці Рівненської, 89 та проїзду до ринку з дрібнорозмірних фігурних елементів (бетонна плитка товщиною 40 та 60 мм.) на щебеневій основі, загальна площа тротуару - 856,93 кв.м., загальна площа проїзду - 1472,62 кв.м.», які було безкоштовно передано Луцькій міській раді виконувались ТОВ «Волинь-Моноліт». 
Встановлено, що між ТОВ «Волинь-Моноліт» (Підрядник) та ТОВ «Три Л» (Замовник) заключено угоду №24 від 01.04.2019, згідно з якою передбачено другий етап робіт, що включає в себе проведення робіт з благоустрою. 
Додатком №2 від 02.04.2019 до Угоди №24 від 01.04.2019 затверджено договірну ціну другого етапу робіт (проведення робіт з благоустрою) у загальній сумі ПДВ - 6720148,66 грн., яка складається: вартість робіт - 2727988 грн. з ПДВ; вартість матеріалів - 3731909,51 грн. з ПДВ; 1,2% - витратний матеріал - 32735,86 грн.; 5% - транспортні, заготівельно-складські витрати - 186595,48 грн.; 1,5% - амортизація інструменту - 40919,82 грн.. 
Згідно з п.2.2.2 угоди №24 Замовник сплачує Підряднику аванс у розмірі: перший транш - 30% вартості другого етапу робіт протягом 3 банківських днів з дня підписання договірної ціни другого етапу робіт; другий транш - 30% вартості другого етапу робіт в термін до 15.05.2019; третій транш - 10% вартості другого етапу робіт в термін до 15.06.2019. 
Остаточний розрахунок здійснюється після закінчення та прийняття всього обсягу робіт, на підставі останнього акту приймання виконаних будівельних робіт протягом 3 банківських днів з дати підписання сторонами такого акту. 
На виконання умов угоди №24 ТОВ «Волинь-Моноліт» виконані роботи з благоустрою, про що складено та передано Замовнику наступні акти приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в): №2 за серпень 2019 року від 30.08.2019 на суму 1541203,57 грн., крім того ПДВ - 308240,72 грн.; №3 за жовтень 2019 року від 01.10.2019          на суму 1733047,44 грн., крім того ПДВ - 346609,49 грн.; №4 за жовтень 2019 року від 22.10.2019 на суму 1722260,66 грн., крім того ПДВ - 344452,13 грн.; №5 за жовтень 2019 року від 30.10.2019 на суму 41667,63 грн., крім того ПДВ - 8333,53 грн.
За виконані роботи ТОВ «Три Л» сплачено грошові кошти: 03.04.2019 - 2016044,6 грн.; 25.07.2019 - 1000000 грн.; 10.09.2019 -194320 грн.; 16.10.2019 - 700000 грн.; 17.10.2019 - 1500000 грн.; 24.10.2019 -500000 грн.; 13.11.2019 - 135450,57 грн.. 
По взаємовідносинах з ТОВ «Волинь-Моноліт» у 2019 році сформовано податковий кредит у загальній сумі 2726119 грн., в тому числі по операціях з виконання робіт з благоустрою ТОВ «Три Л» - 1007635,87 грн., з яких 346609,49 грн. по об`єкту, який у подальшому безкоштовно переданий Луцькій міські раді. 
Наведені судом вище фактичні обставини справи підтверджуються матеріалами справи (а.с. 200-238 т.1). 
Також матеріалами справи підтверджується, що приміщення готелю «Лучеськ» на проспекті Відродження, 1 та торгово-розважальний комплекс в м. Луцьку на вул. Рівненській, 89 розташовані на земельній ділянці площею 0,2119 га., яка належить ТОВ «Три Л» на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку ЯМ №306923 від 29.12.2011. Проте, земельна ділянка на якій проводились роботи з благоустрою в частині влаштування тротуару вздовж вулиці Рівненської, 89 та проїзду до ринку ТОВ «Три Л» не належить. 
Суд зауважує, що рішення Луцької міської ради про зменшення розміру пайової участі на суму виконаних робіт 2079657 грн. прийнято 25.09.2019, тобто, раніше акту приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в), який складено та підписано 01.10.2019. 
З урахуванням встановленого колегія суддів погоджується із висновками контролюючого органу, що підприємство скористалось податковим кредитом з ПДВ по отриманих послугах з благоустрою на земельній ділянці, яка йому не належить та не відобразило податкові зобов`язання по зазначених послугах, оскільки, останні передані Луцькій міській раді безоплатно, відповідно до п.п.197.1.16 п.197.1 ст.197 ПК України. 
Враховуючи вищевикладене, підприємством в порушення п.198.5 ст.198 ПК України занижено податкові зобов`язання за жовтень 2019 року в сумі 346609 грн.. 
Отже, прийняті податкові повідомлення-рішення  від 24 червня 2021 року: - №0035410701 про збільшення позивачу суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість в розмірі 381269,90 грн. (в тому числі за основним платежем - 346609,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 34660,90 грн.); - №0035550701 про застосування до позивача штрафу в розмірі 3400,00 грн. за відсутність складання та/або реєстрації протягом строку передбаченого статтею 201 ПК України, податкової накладної на суму ПДВ в розмірі 346609,00 грн. – являються правомірними, прийнятими Головним управлінням ДПС у Волинській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до переконання про помилковий висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Волинській області від 24 червня 2021 року №0035410701 і №0035550701. В цій частині вирішення позовних вимог рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин справи. 
Таким чином, у вказаній частині рішення суду від 12.01.2022 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень №0035410701, №0035550701 від 24.06.2021 року, що вказує на обґрунтованість вимог апеляційної скарги у наведеній частині. 
У решта частині рішення суду необхідно залишити без змін як таке, що ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 
Відповідно до вимог ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Колегія суддів враховує, що згідно із приписами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. (чч. 3, 6 ст.139 КАС України). 
Судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 17372,30 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №8941060 від 03.11.2021. 
Спір у вказаній справі носить майновий характер, загальний розмір якого становить 1158153,60 гривень. 
Переглянувши вказане рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового його скасування. Враховуючи, що загалом задоволенню підлягають позовні вимоги про визнання протиправним і скасування ППР №0035420701 від 24.06.2021, яким збільшено ТОВ “Три Л” суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток в розмірі 773483,70 грн., тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь позивача у розмірі 11602,26 грн.. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір судового збору, який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, за наслідками перегляду вказаної справи в апеляційному порядку підлягає зміні, шляхом зміни абзацу третього резолютивної частини оскарженого рішення суду щодо суми стягнення судового збору. 
Керуючись ст.ст. 139, 243, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                          постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області – задоволити частково. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року в адміністративній справі №140/13260/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Три Л» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – скасувати частково, а саме, в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Волинській області від 24 червня 2021 року №0035410701, №0035550701, - і в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Волинській області №0035410701, №0035550701 від 24.06.2021 року. 
Абзац третій резолютивної частини рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року в адміністративній справі №140/13260/21 щодо стягнення судового збору – змінити, змінивши суму «17372,30 грн. (сімнадцять тисяч триста сімдесят дві гривні 30 копійок)» на суму «11602 (одинадцять тисяч шістсот дві) грн 26 коп.». 
У решта частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року в адміністративній справі №140/13260/21 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повний текст постанови суду складено 24.10.2022 року