Ухвала                                                             
 
20 жовтня 2022 року
м. Київ
 
справа № 214/1309/21
провадження № 61-3264сво22
 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),
суддів: Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Погрібного С. О.,    Червинської М. Є., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, 
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року в складі судді Сільченко В. Є. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2022 року в складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Остапенко В. О.,
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Стислий виклад позиції позивача
 
18 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_2 ,        ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка.
 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що з 08 січня 1988 року вона перебувала з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох синів - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
 
Внаслідок нещасного випадку на виробництві ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» під час виконання трудових обов`язків, що стався 10 липня 2019 року,                       ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
 
З метою призначення страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника                          24 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з відповідною заявою. Однак в наданні виплат Фондом їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю серед наданих документів довідки про склад сім`ї потерпілого, у тому числі тих, хто перебував на його утриманні. 
 
При зверненні до виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради з метою отримання такої довідки вона отримала відмову у зв`язку з відсутністю у вказаного органу повноважень на видачу таких документів. З метою встановлення факту перебування її на утриманні чоловіка їй було рекомендовано звернутись до суду. 
 
Зазначала, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 до дня його смерті за однією адресою: АДРЕСА_1 , на момент смерті чоловіка досягла пенсійного віку, тобто була непрацездатною особою, не працювала та перебувала на його утриманні, оскільки її пенсія була значно меншою, ніж заробітна плата ОСОБА_1 . Інших джерел доходів заявник не мала та не має. Тому заробіток ОСОБА_1 був основним джерелом доходу їх сім`ї та засобом для існування. Метою встановлення факту її перебування на утриманні померлого годувальника для заявника є вирішення питання отримання страхових виплат, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
 
Посилаючись на зазначене, позивач просила суд встановити факт перебування її, ОСОБА_1 , на утриманні годувальника - її чоловіка ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні годувальника - її чоловіка ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять належні та обґрунтовані докази того, що ОСОБА_1 не була працездатною, оскільки є пенсіонером, середній розмір її пенсії за віком на час смерті чоловіка ОСОБА_1 складав 1 503,42 грн, тоді як середньомісячний дохід чоловіка становив 6 604,66 грн, що суттєво перевищує доходи заявника та свідчить про те, що дохід чоловіка становив частину доходу їх сім`ї, з якого він забезпечував себе та свою дружину. Тому, встановивши, що допомога, яка надавалась померлим чоловіком своїй дружині ОСОБА_1 , була для неї хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2022 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, а також зазначив, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою у розумінні пункту 2 частини другої статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та перебувала на утриманні померлого ОСОБА_1 , оскільки отримувана нею пенсія становила лише незначну частку доходу сім`ї, а дохід померлого був для неї основним і постійним джерелом існування.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2022 року до Верховного Суду, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 212/5707/17 (провадження № 61-1281св19).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували те, що в акті про нещасний випадок та в акті про спеціальне розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком зазначено, що померлий ОСОБА_1 не одружений та не має членів родини, які перебувають на його утриманні. На теперішній час акти не оскаржені та є чинними.
 
Звертаючись до Фонду про призначення страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника, позивач не надала всіх необхідних документів, тому їй було роз`яснено порядок звернення та вказано, які документи потрібно надати. Рішення щодо призначення або відмови в призначенні страхових виплат відділенням Фонду не приймалось, оскільки не було надано повного пакету документів. Відділенням Фонду позивачу було виплачено одноразову допомогу на сім`ю в розмірі 200 700,00 грн.
 
Також заявник у касаційній скарзі не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 була непрацездатною і дохід померлого за життя був основним і постійним джерелом її існування. Зазначає, що суди, розглядаючи справу, встановивши, що на день смерті                      ОСОБА_1 позивач отримувала пенсію у розмірі 1 564,00 грн, не врахували, що отримувана нею пенсія забезпечувала їй встановлений законом прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.
 
Також зазначає, що суди не взяли до уваги те, що діти позивача                 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мешкали і мешкають разом із батьками однією сім`єю, є повнолітніми та працездатними. Суди не з`ясували, чи була допомога, яка надавалася чоловіком позивачу основним джерелом для її існування, чи мала вона інші джерела доходу. 
 
Крім того, звертає увагу на те, що при розгляді справи суди не досліджували матеріальні доходи як позивача так і її померлого чоловіка та її дітей, які вони отримували протягом п`яти років на час смерті чоловіка позивача. Зазначає, що позивач на момент виникнення права на отримання страхових виплат не була тією особою, яка одержувала не менше як п`ять років матеріальної допомоги від потерпілого, яка була для неї єдиним і основним джерелом для існування. ОСОБА_1 є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком, яка забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом. 
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
 
Інші учасники справи відзиву на касаційну скаргу не направляли.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
 
У липні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судувід 21 вересня 2022 року справу передано
на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Мотиви передачі справи на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
 
Ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року про передачу справи
на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду мотивована необхідністю відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі                             № 592/13089/21, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 , будучи непрацездатною особою, у розумінні пункту 2 частини другої статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» перебувала на утриманні померлого ОСОБА_1 , оскільки отримувана нею пенсія становила лише незначну частку доходу сім`ї, а дохід померлого був для неї основним і постійним джерелом існування.
 
Поняття «непрацездатні громадяни» визначено у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
 
Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
 
У той же час, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.
 
Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. 
 
Аналогічне правило закріплено і частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
 
Частиною другою статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
 
Відповідно до статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.
 
Такими непрацездатними особами є, зокрема особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють.
 
Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.
 
Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
 
Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється Державним бюджетом України на кожен рік.
 
Таким чином, особою, яка потребує утримання, є непрацездатна особа, що має дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.
 
Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо.
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на                   2018 рік» у 2018 році встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць: з 01 січня 2018 року - 1 373,00 грн, з 01 липня - 1 435,00 грн, з 01 грудня - 1 497, 00 грн.
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на                   2019 рік» у 2019 році встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць: з 01 січня 2019 року - 1 497,00 грн, з 01 липня - 1 564,00 грн, з 01 грудня - 1 638,00 грн.
 
Як вбачається з матеріалів справи, розмір пенсії, отримуваної позивачем, в середньомісячному розмірі за період з 01 жовтня 2018 року до 30 вересня                 2019 року складав 1 503,42 грн, що підтверджується довідкою про доходи                        від 03 жовтня 2019 року № 1010 7201 9106 1024 (а. с. 36).
 
Тобто розмір пенсії, яку отримувала позивач, відповідав прожитковому мінімуму на місяць для непрацездатних осіб.
 
Тому колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач як непрацездатна особа мала дохід (пенсію), який відповідав встановленому законом прожитковому мінімуму на місяць, що підтверджується матеріалами справи, на що суди уваги не звернули.
 
Сам по собі факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні. Позивачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження того, що допомога чоловіка для неї була основним і постійним джерелом засобів до її існування.
 
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 02 грудня                   2020 року в справі № 212/5707/17 (провадження № 61-1281св19), від 16 квітня 2020 року в справі № 210/3705/17 (провадження № 61-37673св18). 
 
Разом із тим у практиці суду касаційної інстанції існують протилежні висновки щодо встановлення факту перебування на утриманні у подібних правовідносинах.
 
Так, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року в справі № 592/13089/21 (провадження № 61-5213св22), від 22 жовтня 2020 року в справі № 210/343/19 (провадження № 61-22247св19), колегії суддів дійшли висновку, що сам по собі факт отримання позивачем пенсії, який забезпечував її прожитковий мінімум, не є підставою для відмови у встановленні факту перебування її на утриманні чоловіка, зокрема тому, що розмір щомісячних доходів чоловіка позивача значно перевищував розмір її доходів, а тому допомога чоловіка була постійним і основним джерелом її засобів до існування, оскільки надавалась чоловіком своїй дружині систематично, носила постійний характер та була її основним джерелом до належного існування, що свідчить про перебування позивача на утриманні останнього до дня його смерті.
 
Наведені приклади свідчать про застосування колегіями суддів суду касаційної інстанції принципово різного підходу у вирішенні аналогічних позовних вимог.
 
Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року в справі № 592/13089/21, від 22 жовтня 2020 року в справі № 210/343/19.
 
Крім того, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звертала увагу на те, що у Касаційному цивільному суді наявна різна судова практика щодо юрисдикції розгляду спорів у подібних правовідносинах, що також є підставою для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 серпня 2022 року в справі № 522/10989/20 (провадження № 61-3258св22) про встановлення факту проживання однією сім`єю, необхідного для отримання від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області одноразової допомоги сім`ї померлої, колегія суддів дійшла висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
 
Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність
у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.
 
Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод 1950 року.
 
З огляду на викладене, касаційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2022 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду. 
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Прийняти до розгляду справу № 214/1309/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2022 року.
 
Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

 
Головуючий    	А. І. Грушицький  	
Судді:	Б. І. Гулько    	
 	В. І. Крат    	
 	Д. Д. Луспеник    	
 	С. О. Погрібний    	
 	М. Є. Червинська