ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2022 року 
м. Чернівці
справа № 721/910/19
провадження 822/867/22 
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.,
за участю секретаря Скулеби А.І.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Путильська центральна районна лікарня»,
апеляційна скарга Комунального некомерційного підприємства «Путильська центральна районна лікарня» на ухвалу Путильського районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2022 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк С.П.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Посилалася на те, що з 15 листопада 2013 року працювала на посаді заступника головного лікаря з економічних питань Комунального закладу «Путильська районна лікарня» (далі - КЗ «Путильська районна лікарня»), який реорганізовано, шляхом перетворення, в Комунальне некомерційне підприємство «Путильська центральна районна лікарня» Путильської районної ради Чернівецької області (далі - КНП «Путильська ЦРЛ»). 
Наказом голови комісії з реорганізації КЗ «Путильська районна лікарня» лікаря ортопеда-травматолога ОСОБА_2 від 16 жовтня 2019 року № 77/2 позивачку було звільнено з роботи за систематичне порушення трудової дисципліни на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Не погоджуючись із попередніми наказами роботодавця про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачка звернулася із відповідним позовом до суду. 
Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2019 року скасовано накази голови комісії з реорганізації КЗ «Путильська районна лікарня» Михайлюка К. М. від 08 та 16 жовтня 2019 року № 73 і № 77 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у вигляді догани, а також - наказ від 16 жовтня 2019 року № 77/2 про звільнення з роботи; поновлено її на посаді заступника головного лікаря з економічних питань КЗ «Путильська районна лікарня» або на рівноцінній (рівнозначній) посаді КНП «Путильська ЦРЛ»; стягнуто на користь позивачки середньомісячну заробітну плату, за час вимушеного прогулу, за період з 16 жовтня по 05 грудня 2019 року, в сумі 27 134,49 гривень; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі. 
Наказом КНП «Путильська ЦРЛ» від 11 грудня 2019 року її поновлено на посаді економіста. Однак вказана посада не є рівнозначною тій, яку вона обіймала (ні за посадовими обов`язками, ні за оплатою праці), що свідчить про невиконання роботодавцем рішення суду, в частині поновлення позивачки на роботі. 
Крім того вказувала, що вона вже зверталася до суду із ідентичними заявами.
Ураховуючи викладене, на підставі статті 236 КЗпП України ОСОБА_1 просила стягнути з КНП «Путильська ЦРЛ» середній заробіток за весь час затримки виконання рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2019 року, в частині поновлення позивачки на посаді заступника головного лікаря з економічних питань або на рівноцінній (рівнозначній) посаді, з 20 квітня 2022 року до 19 липня 2022 року, в розмірі 46 217 гривень 60 коп (остаточну суму розрахувати на час постановлення ухвали).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з КНП «Путильська ЦРЛ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2019 року у справі №721/910/19 про скасування наказів та поновлення на роботі, за період з 20 квітня 2022 року по 15 вересня 2022 року, в розмірі 76081 гривні 32 коп., з відповідним відрахуванням до Пенсійного фонду України та інших спеціальних фондів, а також до Державного бюджету України.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки роботодавець не виконав рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2019 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника головного лікаря з економічних питань або на рівноцінній (рівнозначній) посаді, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування статті 236 КЗпП України, за змістом якої у разі затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, суд виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
На дане рішення Комунальне некомерційне підприємство «Путильська центральна районна лікарня» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Посилається на те, що згідно наказу №4 кнп від 11 грудня 2019 року «Про виконання рішення суду» ОСОБА_1 була поновлена на посаді економіста, яка є рівнозначною за посадовими обов`язками посаді заступника головного лікаря з економічних питань. Вказаний наказ позивачка не оскаржувала та приступила до виконання посадових обов`язків з дати постановлення такого наказу, тобто фактично своїми діями надала таку згоду.
ОСОБА_1 працювала на займаній посаді, грудень 2019 року та січень 2020 року, отримувала заробітну плату, лікарняні, матеріальну допомогу на оздоровлення, відпускні, про що свідчать довідки про нараховані, утримані та виплачені доходи.
28 січня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогули та виплачено належні їй суми при звільненні, тобто на момент розгляду даної справи трудові відносини із заявницею припинені, про що свідчить відповідний наказ, з яким ОСОБА_1 погодилася та не оскаржувала.
Вказує на те, що про факт поновлення на займаній посаді ОСОБА_1 дізналася 11 грудня 2020 року від членів колективу, про що свідчить акт про оголошення наказу, фактичне виконання посадових обов`язків, табель обліку робочого часу та особисто отримала вказаний наказ 13 грудня 2020 року.
Вказаний наказ позивачка не оскаржувала, а про стягнення середнього заробітку за невиконання рішення суду про поновлення на роботі звернулася лише 03 листопада 2020 року, відтак апелянт вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк на захист свого порушеного права.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій
З 15 листопада 2013 року ОСОБА_1 працювала на посаді заступника головного лікаря з економічних питань КЗ «Путильська районна лікарня», який реорганізовано шляхом перетворення в КНП «Путильська ЦРЛ».
Наказом голови комісії з реорганізації КЗ «Путильська районна лікарня» лікаря ортопеда-травматолога ОСОБА_2 від 16 жовтня 2019 року № 77/2 ОСОБА_1 було звільнено з роботи за систематичне порушення трудової дисципліни, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2019 року, яке набрало законної сили, скасовано накази голови комісії з реорганізації КЗ «Путильська районна лікарня» Михайлюка К. М. від 08 та 16 жовтня 2019 року № 73 і № 77 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у вигляді догани. Скасовано наказ голови комісії з реорганізації КЗ «Путильська районна лікарня» Михайлюка К. М. від 16 жовтня 2019 року № 77/2 про звільнення ОСОБА_1 з роботи. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника головного лікаря з економічних питань КЗ «Путильська районна лікарня» або на рівноцінній (рівнозначній) посаді КНП «Путильська ЦРЛ». Стягнуто з КНП «Путильська ЦРЛ» на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, за період з 16 жовтня по 05 грудня 2019 року, в сумі 27 134,49 гривень. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі.
11 грудня 2019 року КНП «Путильська ЦРЛ» видала наказ № 4кнп «Про виконання рішення суду», за змістом якого ОСОБА_1 поновлено на посаді економіста, яка була визначена роботодавцем, як рівнозначна за посадовими обов`язками посаді заступника головного лікаря з економічних питань. З цим наказом заявник була ознайомлена 13 грудня 2019 року і поставила підпис з відміткою «не згідна».
Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2019 року задоволено заяву старшого державного виконавця Путильського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) (далі - Путильський РВ ДВС) Ковбиша О. І. про роз`яснення рішення цього суду від 05 грудня 2019 року. Роз`яснено, що за рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КНП «Путильська ЦРЛ» про скасування наказів та поновлення на роботі в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника головного лікаря з економічних питань або на рівноцінній посаді КНП «Путильська ЦРЛ» рівноцінною є рівнозначна посада за посадовими обов`язками, а саме за економічним напрямком, а також щодо оплати праці не менше, ніж була до звільнення працівника.
У вказаній ухвалі зазначено, що поновлення працівника на рівнозначній посаді означає, що роботодавець має приймати рішення з цього приводу на свій розсуд, взявши при цьому до уваги згоду працівника і керуючись рівнем компетенції та обсягом повноважень працівника за такою посадою, з урахуванням його кваліфікації, тобто саме на керівника підприємства покладено обов`язок здійснювати кадрові перестановки. Але такі перестановки повинні відбутися за згодою працівника. В протилежному випадку роботодавець повинен внести зміни до штатного розпису щодо ліквідованої посади - відновити її.
Постановою старшого державного виконавця Путильського РВ ДВС від 26 грудня 2019 року за невиконання рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2019 року у справі № 721/910/19 в частині поновлення працівника на роботі на КНП «Путильська ЦРЛ» накладено штраф в розмірі 5100 гривень, а постановою 14 січня 2020 року - в розмірі 10 200 гривень.
У зв`язку з повторним невиконанням боржником рішення суду від 05 грудня 2019 року державний виконавець надіслав до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та на підставі пункту 11 частини першої статті 11, статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» 15 січня 2020 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно з відомостями КНП «Путильська ЦРЛ» за грудень 2019 року ОСОБА_1 нараховано 27 338,36 гривень, з яких: 27 134,49 гривень - заробітна плата за час вимушеного прогулу; 203,87 гривень - заробітна плата за відпрацьований час, а за січень 2020 року -20 397,26 гривень, з яких: 2 126,90 гривень - заробітна плата за відпрацьований час; 6 080,36 гривень - заробітна плата за період тимчасової непрацездатності; 9 275 гривень - матеріальна допомога на оздоровлення; 2 520 гривень - компенсація за невикористані дні відпустки; 395 гривень - доплата заробітної плати за грудень 2019 року.
Наказом КНП «Путильська ЦРЛ» від 28 січня 2020 року № 2кнп-зв ОСОБА_1 звільнено з посади економіста за прогул без поважних причин, за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з КНП «Путильська ЦРЛ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2019 року у справі №721/910/19, з 06 грудня 2019 року по 22 грудня 2020 року, в розмірі 187 441,03 гривень з відповідним відрахуванням до Пенсійного фонду України та інших спеціальних фондів, а також до Державного бюджету України.
Зазначена ухвала залишена без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, а ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2022 року у відкритті касаційного провадження відмовлено.
Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2022 року заяву задоволено. Стягнуто з КНП «Путильська багатопрофільна лікарня» Путильської селищної ради Вижницького району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2019 року у справі №721/910/19 про скасування наказів та поновлення на роботі, за період з 23 грудня 2020 по 19 квітня 2022 року, в розмірі 248 153 гривні 11 коп, з відповідним відрахуванням до Пенсійного фонду України та інших спеціальних фондів, а також до Державного бюджету України.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 23 червня 2022 року ухвалу Путильського районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2022 року змінено з мотивів, викладених в мотивувальній частині цієї постанови, та визначено до стягнення з КНП «Путильська багатопрофільна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з 11 листопада 2021 року по 19 квітня 2022 року, у розмірі 78 214 гривні 40 коп.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого. 
Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.
Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1Конституції України).
Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого застосовується судом як джерело права відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», неодноразово звертав увагу на те, що «право, передбачене частиною першою статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла остаточному та обов`язковому судовому рішенню залишатися без дії на шкоду однієї зі сторін» (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі Hornsby v. Greece («Хорнсбі проти Греції»), п.40), рішення ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі Shmalko v. Ukraine («Шмалько проти України»), п. 43).
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (стаття 235 КЗпП України, стаття 430 ЦПК України).
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Встановлено, що рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2019 року скасовано накази голови комісії з реорганізації КЗ «Путильська районна лікарня» Михайлюка К. М. від 08 та 16 жовтня 2019 року № 73 і № 77 про накладення на неї дисциплінарних стягнень у вигляді догани, а також - наказ від 16 жовтня 2019 року № 77/2 про звільнення з роботи; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника головного лікаря з економічних питань КЗ «Путильська районна лікарня» або на рівноцінній (рівнозначній) посаді КНП «Путильська ЦРЛ»; стягнуто на користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 16 жовтня по 05 грудня 2019 року в сумі 27 134,49 гривень; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі. 
У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18) вказано, що КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно з цією статтею рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Не вчинення роботодавцем усіх дій, які включають у себе виконання рішення суду про поновлення на роботі, є підставою для покладення на нього відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпП України. Застосування цієї норми до правовідносин, які виникають у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, відповідає їх змісту та фактичним обставинам, оскільки підстави для нарахування формально поновленому працівнику заробітної плати як винагороди за виконану роботу немає, проте його вина у невиконанні посадових обов`язків і не приступленні до роботи також відсутня. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16 (адміністративне провадження № К/9901/21219/18) зазначено, що: «у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником».
11 грудня 2019 року КНП «Путильська ЦРЛ» видала наказ № 4кнп «Про виконання рішення суду», за змістом якого ОСОБА_1 поновлено на посаді економіста, яка була визначена роботодавцем, як рівнозначна за посадовими обов`язками посаді заступника головного лікаря з економічних питань. З цим наказом заявник була ознайомлена 13 грудня 2019 року і поставила підпис з відміткою «не згідна».
Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2019 року задоволено заяву старшого державного виконавця Путильського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) (далі - Путильський РВ ДВС) Ковбиша О. І. про роз`яснення рішення цього суду від 05 грудня 2019 року. Роз`яснено, що за рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КНП «Путильська ЦРЛ» про скасування наказів та поновлення на роботі в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника головного лікаря з економічних питань або на рівноцінній посаді КНП «Путильська ЦРЛ» рівноцінною є рівнозначна посада за посадовими обов`язками, а саме за економічним напрямком, а також щодо оплати праці не менше, ніж була до звільнення працівника.
У вказаній ухвалі зазначено, що поновлення працівника на рівнозначній посаді означає, що роботодавець має приймати рішення з цього приводу на свій розсуд, взявши при цьому до уваги згоду працівника і керуючись рівнем компетенції та обсягом повноважень працівника за такою посадою, з урахуванням його кваліфікації, тобто саме на керівника підприємства покладено обов`язок здійснювати кадрові перестановки. Але такі перестановки повинні відбутися за згодою працівника. В протилежному випадку роботодавець повинен внести зміни до штатного розпису щодо ліквідованої посади - відновити її.
Постановою старшого державного виконавця Путильського РВ ДВС від 26 грудня 2019 року за невиконання рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2019 року у справі № 721/910/19 в частині поновлення працівника на роботі на КНП «Путильська ЦРЛ» накладено штраф в розмірі 5100 гривень, а постановою 14 січня 2020 року - в розмірі 10 200 гривень.
У зв`язку з повторним невиконанням боржником рішення суду від 05 грудня 2019 року державний виконавець надіслав до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та на підставі пункту 11 частини першої статті 11, статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» 15 січня 2020 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.
Разом з цим, у січні 2020 року КНП «Путильська ЦРЛ» звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця, просила визнати неправомірним акт державного виконавця від 03 січня 2020 року про невиконання рішення суду про поновлення на роботі та зобов`язати державного виконавця Ковбиша О.І. усунути порушення, скасувавши даний акт.
Ухвалою Путильського районного суду від 18 лютого 2020 року у задоволенні указаної скарги відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_1 не поновлено на посаді заступника головного лікаря з економічних питань, або на рівноцінній посаді Комунального некомерційного підприємства «Путильська центральна районна лікарня», оскільки поновлення на рівноцінній посаді (перестановка) повинна відбутися за згодою працівника, дану згоду роботодавець (КНП «Путильська центральна районна лікарня») від працівника не отримав. Суд вважав, що дії старшого державного виконавця Ковбиша О.І. щодо складання акту від 03 січня 2020 року були вчинені відповідно до закону та в межах повноважень.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що в порушення вимог частини сьомої статті 235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, КУ Путильська ЦРЛ не виконала рішення Путильського районного суду Чернівецької області про поновлення ОСОБА_1 на роботі.
Крім того, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 182 ЦПК України).
Як вбачається з вищезазначених судових рішень у справі за спором між тими самими сторонами, обставина неналежного виконання судового рішення про поновлення заявника на роботі була встановлена, що стало підставою стягнення середнього заробітку за інший період.
Є безпідставними посилання апелянта на те, що згідно наказу №4 кнп від 11 грудня 2019 року «Про виконання рішення суду» ОСОБА_1 була поновлена на посаді економіста, яка є рівнозначною за посадовими обов`язками посаді заступника головного лікаря з економічних питань. 
Як вбачається із змісту посадових інструкцій заступника головного лікаря з економічних питань та економіста, то вони за своїми функціональними та посадовими обов`язками є відмінними, оскільки завдання, обов`язки та права заступника головного лікаря з економічних питань є ширшими ніж за посадою економіста.
При цьому з роз`яснень Мінекономіки «Про рівнозначність посад» вбачається, що посада заступника головного лікаря з економічних питань, з якої незаконно звільнено позивачку, була керівною посадою, а посада економіст віднесена до професіоналів в галузі економіки.
Крім того, структура заробітної плати ОСОБА_1 на посаді заступника головного лікаря з економічних питань за серпень 2019 року складалася з окладу 7420 грн, надбавка за поліклініку 15% від посадового окладу, гірські 25%, 50% надбавки за складність та напруженість в роботі.
При цьому структура заробітної плати ОСОБА_1 на посаді економіста за грудень 2019 року складалася з посадового окладу 6639, за січень 2020 року - 8118,70 грн, гірські 25%.
Отже, ОСОБА_1 на посаді економіста встановлено нижчу заробітну плату, ніж та, яку вона отримувала до звільнення на посаді заступника головного лікаря з економічних питань.
Таким чином, у справі, яка переглядається, встановлено, що роботодавець не виконав рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, оскільки посада економіста не є рівнозначною посаді заступника головного лікаря з економічних питань ні за посадовими обов`язками, ні за оплатою праці.
Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не оскаржувала наказу №4 кнп від 11 грудня 2019 року «Про виконання рішення суду» ОСОБА_1 на посаді економіста та приступила до виконання посадових обов`язків з дати постановлення такого наказу, тобто фактично своїми діями надала таку згоду.
Видача роботодавцем наказу про формальне поновлення працівника на роботі, без вчинення всіх дій, які включають у себе належне виконання рішення суду (без фактичного забезпечення поновленому працівнику доступу до належної посади, яка визначена в рішенні суду та відповідає законодавству про працю) не може бути підставою для покладення на цього працівника обов`язку оскаржувати такий наказ, яким фактично не забезпечено поновлення вже захищених судом прав особи на відповідну роботу.
Частиною сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
За змістом положень статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.
Згідно зі статтею 24 КЗпП трудовий договір повинен укладатись, як правило, у  письмовій формі або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця.
Оскільки припинення, розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника, то якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з  ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.
До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на  роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають.
При таких обставинах, суд першої інстанції, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, встановивши обставини справи, що мають істотне значення для розгляду справи, дійшов обґрунтованого висновку що невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі, що має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Обчислюючи середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, за період з 20 квітня 2022 року по 15 вересня 2022 року, суд першої інстанції правильно виходив з розміру середньомісячного заробітку ОСОБА_1 , встановленого рішенням Путильського районного суду Чернівецької області 05 грудня 2019 року.
Належних і допустимих доказів на спростування проведеного судом розрахунку, роботодавцем не надано.
Що стосується посилання у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 пропустила строк на захист свого порушеного права.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18) зазначено, що середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
Невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 236 КЗпП України.
У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з   наступного дня після видачі роботодавцем зазначеного наказу незалежно від тривалості затримки його видачі.
Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день поновлення його на роботі.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20 жовтня 2021 року, справа №488/339/20.
Оскільки ОСОБА_1 на роботі не поновлена, підстав для висновку про пропуск нею тримісячного строку для звернення до суду немає.
Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене вище, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Путильська центральна районна лікарня» залишити без задоволення.
Ухвалу Путильського районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови - 09 грудня 2022 року.
Головуючий                                                 М.І. Кулянда 
Судді:                                                          Н.Ю. Половінкіна 
                                                               О.О. Одинак