КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 757/17423/21
провадження № 33/824/2264/2022
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
16 вересня 2022 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі судді Кирилюк Г.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1    - адвоката  Нечваля  Яна  Вадимовича на постанову Деснянського  районного  суду м. Києва від 02 грудня  2021 року в складі судді Гринчак О. І. , про притягнення  ОСОБА_1   до адміністративної відповідальності  за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
встановив:
 
Постановою Деснянського районного  суду м. Києва від 2 грудня 2021 року  ОСОБА_1   визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,  та накладено  на   нього  адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на один рік. Стягнуто на користь держави судовий збір.
02.08.2022 захисник ОСОБА_1    - адвокат  Нечваль  Я. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить  поновити строк  на  апеляційне  оскарження  постанови Деснянського районного  суду м. Києва від 22 грудня 2021 року,  скасувати  вказану  постанову  та закрити провадження  у справі  на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП. 
Клопотання  про  поновлення  строку  на  апеляційне  оскарження   обґрунтоване  тим, що  ОСОБА_1   є  військовослужбовцем, який на    початку повномасштабної   війни був мобілізований для захисту України.  Наразі  він  знаходиться  в зоні  проведення  бойових дій. 
23.07.2022  ОСОБА_1   побачив, що  йому в застосунку  «Дія»  прийшла  інформація, що  щодо нього  відкрито виконавче провадження  №69377766.  У  зв`язку з  цим він зв`язався з адвокатом, який встановив, що  вказане  виконавче провадження відкрито 12.07.2022 на підставі оскаржуваної  постанови.
25.07.2022  адвокат Нечваль Я. В.  звернувся до  Деснянського районного  суду м. Києва для  ознайомлення  з матеріалами справи, підготовив  апеляційну  скаргу  та подав її  до суду.         
При цьому  ОСОБА_1 не знав і не  міг  знати про розгляд справи  в Деснянському районному  суді  м. Києва, який відбувся 02  грудня  2021  року.
Так,  у складеному  протоколі  про адміністративне   правопорушення  серії  ААБ №206818 вказано,  що розгляд справи  відбудеться у Дніпровському  районному  суді  м. Києва. Аналогічну  інформацію  йому  повідомив і працівник поліції,  який складав  протокол,  що  зафіксовано  на  наявному  в матеріалах  справи відеозаписі. Про те, що  справу  може розглядати Деснянський районний суд  м. Києва  ОСОБА_1 ніхто не повідомив. Жодної повістки  про  розгляд справи  в Деснянському  районному  суді  м. Києва   ОСОБА_1 не отримував.  Заяви про намір  отримувати  судову повістку в електронній  формі  за допомогою  SMS -повідомлення ОСОБА_1 не  підписував.  Номер  телефону, на  який ОСОБА_1   було направлено SMS -повідомлення,  на  початку листопада  2021  року  він  припинив використовувати. ОСОБА_1 не було   направлено  поштою  копії оскаржуваної  постанови,  а тому  йому не  було  відомо  про  результати розгляду справи. 
Клопотання  про  поновлення  строку  на  апеляційне  оскарження  підлягає  задоволенню з таких  підстав. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
Як вбачається  з матеріалів справи, оскаржувана  постанова   була винесена судом 02 грудня  2021  року,   а тому  останнім  днем  строку  для подання  апеляційної скарги було 13 січня 2022  року. 
Апеляційна  скарга  подана 02.08.2022, з пропуском строку  на  апеляційне  оскарження. 
Як вбачається  з матеріалів справи, судовий розгляд справи  02 грудня  2021  року    відбувся за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника. 
В матеріалах справи міститься довідка про  доставку 19.11.2021   ОСОБА_1   SMS на  номер  телефону НОМЕР_1 повідомлення щодо  документу «Судова  повістка по виклик до  суду на 02.12.2021 12:30  по справі №754/17423/21». 
Відповідно до вимог ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Надіслання  SMS на номер телефону не можна вважати належним повідомленням про розгляд справи, оскільки іншого повідомлення, ніж повістка, КУпАП не передбачає.
Доказів  отримання   ОСОБА_1  судової повістки матеріали справи не  містять.
Як зазначив представник вказаної особи, про наявність  оскаржуваної постанови  він  дізнався 25  липня  2022  року. 
З огляду на поважність  причин  пропуску строку на  апеляційне  оскарження, з метою  забезпечення  права особи  на  оскарження  судового  рішення в її справі, суд  вважає  за можливе клопотання  про  поновлення строку  на  апеляційне  оскарження  задовольнити.
Апеляційна  скарга  мотивована тим, що   відповідно до наявного  в матеріалах справи  відеозапису вбачається,  що  ОСОБА_1   на місці зупинки транспортного  засобу  був згоден  пройти огляд  на стан   сп`яніння.  Після  чого   працівники поліції   на  своєму автомобілі  повезли ОСОБА_1 до   медичного  закладу  КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», який знаходиться  за  адресою:  м. Київ,  вул. П. Запорожця, 20.  У той  час, коли працівники  поліції  везли ОСОБА_1    до  вказаного  медичного  закладу, ОСОБА_1 ще раз  висловив згоду  на  проходження  огляду  на стан  сп`яніння  в закладі  охорони здоров`я,  що  зафіксовано  на наявному в матеріалах справи  відеозаписі (23.10.2021 об 01:11 год.).
Водночас сама відмова ОСОБА_1 від проходження  огляду на  стан  сп`яніння  відбулася  вже за адресою :  м. Київ,  вул. П. Запорожця, 20,  що  зафіксовано  о  01:30  год.  на  наявному у справі  відеозапису.  За цією  ж  адресою  й було  складено  протокол.   Тобто  місцем  вчинення  правопорушення, яке нібито  вчинив ОСОБА_1 ,  є  :  м. Київ, вул.  П. Запорожця,20, яке знаходиться  у Дніпровському  районі  м. Києва. 
Під час розгляду  справи  Деснянський районний суд  м. Києва  не  перевірив того факту,  що  ця справа  підсудна Дніпровському  районному  суду  м. Києва   та розглянув справу з  порушенням  правил територіальної підсудності, що  є істотним  порушенням  процесуального  закону  та підлягає  скасуванню з прийняттям  нової постанови.
Зазначив, що  у ОСОБА_1 були відсутні  ознаки сп`яніння, які є підставою для  пропонування  йому пройти огляд  на стан  сп`яніння, а поліцейські запропонували пройти огляд  виключно  у зв`язку з тим, що  на ОСОБА_1 раніше  складався протокол  за  ч.1 ст.130  КУпАП.  У  такому  випадку відмова від  проходження  незаконного  огляду  на стан  сп`яніння  не може бути караною.
 Також посилається на  те, що  працівник поліції  спровокував  ОСОБА_1 відмовитися від  проходження огляду  на  стан  сп`яніння.
Так,  на  наявному    в матеріалах справи  відеозаписі зафіксовано,  що  ОСОБА_1 , знаходячись  в автомобілі  працівників поліції о  01:11 год.  погодився пройти огляд на  стан  сп`яніння. Після  цього  відео  переривається більше  ніж    на  20 хв.  та продовжується  о  01:29 год.  Працівники  поліції  навмисно  вимкнули відеореєстратор, щоб не  фіксувати подальше їх спілкування з   ОСОБА_1 . 
Як повідомив ОСОБА_1 ,  після  того  як він  висловив згоду  на  проходження  огляду в медичному  закладі,  працівники поліції  почали йому пояснювати, що  йому краще  відмовитися від  огляду.  У  випадку, якщо  він  погодиться проходити огляд,  то  його  автомобіль обов`язково заберуть на  штрафмайданчик. Працівники поліції сказали,  що  існує  велика ймовірність  того, що  лікар-нарколог  зробить висновок,  що  він перебуває в стані  сп`яніння,  після  чого   його  буде поставлено на облік як наркозалежний та він змушений буде  проходити курс реабілітації.  Він  довірився поліцейським та коли його  довезли до  вул.  Запорожця, 20, на вулиці на  камеру  зазначив,  що  відмовляється  від  проходження  огляду.  
Тобто,  працівники поліції  повідомили ОСОБА_1 інформацію,  яку не  мали права повідомляти,  підбурили  відмовитись   від проходження  огляду, пояснивши, що  це  для  нього  буде краще. 
Вказані  дії  працівників поліції  є нічим іншим,  як провокацією  ОСОБА_1 до  відмови від  проходження  огляду на  стан  сп`яніння.  До цього   моменту  він  був згоден  на проходження  огляду. 
 Поліцейські повідомили ОСОБА_1 недостовірну  інформацію про те,  що  він  має  право  відмовитись  від  проходження  огляду на  стан  сп`яніння, чим ввели його  в оману,  оскільки  в особи такого  права не  існує.  
Протокол складено  не  у присутності двох свідків.   
У  протоколі неправильно  вказана  суть порушення, а саме не  зазначено  від  проходження  якого  саме огляду   на стан  сп`яніння  відмовляється  особа:  алкогольного,  наркотичного чи якось іншого  сп`яніння.  
В судовому  засіданні  захисник   ОСОБА_1 - адвокат Нечваль Я. В.  апеляційну  скаргу  підтримав та просив її задовольнити.
Перевіривши матеріали справи  та доводи апеляційної скарги,   суд апеляційної  інстанції  дійшов  висновку, що  апеляційна  скарга  підлягає  задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до  ст. 7  КУпАП  ніхто  не  може  бути підданий заходу впливу в зв`язку з  адміністративним правопорушенням інакше як на  підставах  і в порядку,  встановлених  законом.  Провадження  в справах  про  адміністративні  правопорушення  здійснюється  на  основі суворого  додержання  законності.
Відповідно до ч.1  ст. 245 КУпАП  завданням   провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до  ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно  до ст.252  КУпАП  орган  (посадова особа)  оцінює докази  за  своїм  внутрішнім  переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 62  Конституції  України обвинувачення  не   може  ґрунтуватися  на доказах,  одержаних  незаконним шляхом,  а також на  припущеннях.  Усі сумніви  щодо  доведеності вини особи тлумачаться на  її  користь.
Зі  складеного інспектором   Управління патрульної поліції  у м. Києві  лейтенантом  поліції  Головановим С. В.  протоколу   про  адміністративне  правопорушення   серії ААБ №206818  вбачається,  що 23 жовтня 2021   року   о  01 год. 05  хв.  в м. Києві  по пр. Броварський, 32 А,  водій  ОСОБА_1    керував транспортним засобом BMW, державний номер  НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного  сп`яніння: зіниці,  які не  реагують  на  світло;  порушення  мови; поведінка, що не  відповідає обстановці.  Від огляду  на  стан  сп`яніння  в установленому законом порядку  відмовився на  боді-камеру  АА00590,  чим порушив  вимоги п. 2.5 Правил дорожнього  руху України, за що передбачена  відповідальність   за  ч.1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до  ч. 1 ст.276  КУпАП  справа про адміністративне  правопорушення  розглядається  за місцем  його  вчинення.
Положеннями  частини першої  ст. 130  КУпАП  України передбачена  відповідальність  за  відмову особи, яка керує  транспортним засобом, від проходження  відповідно  до  встановленого  порядку огляду  на  стан алкогольного, наркотичного  чи іншого   сп`яніння  або  щодо вживання  лікарських препаратів, що знижують увагу  та швидкість  реакції.
За таких обставин  місцем  вчинення  вказаного  правопорушення  є  місце,  де  особа  відмовилась  від  проходження  огляду на  стан  сп`яніння.
Як вбачається  з матеріалів справи,  ОСОБА_1   відмовився від проходження  огляду на стан  сп`яніння за адресою:  м. Київ,  вул. П. Запорожця, 20, що територіально  відноситься до  Дніпровського  району  м.Києва. 
 За цією  ж  адресою  було  складено  протокол  про  адміністративне   правопорушення.   
З огляду  на  викладене,  дана  справа  підлягала  розгляду   Дніпровським районним судом  м. Києва, про що  також  зазначено  в самому  протоколі . 
Згідно  з  п. 1 ч.1 ст.278  КУпАП  орган (посадова  особа)  при підготовці до розгляду  справи про  адміністративне  правопорушення  вирішує такі питання: чи належить  до  його  компетенції  розгляд  даної справи.
Суд першої інстанції  при підготовці справи до  розгляду  не  з`ясував, чи підсудна дана справа  Дніпровському  районному  суду  м. Києва та розглянув  її  з порушенням  правил   територіальної підсудності, що  є  істотним  порушенням  процесуального  закону  та слугує   підставою  для  скасування  вказаної постанови  та прийняття нової постанови.
Відповідно  до  п.2 Розділу  І  Інструкції  про  порядок  виявлення  у водіїв  транспортних засобів  ознак алкогольного,  наркотичного  чи іншого  сп`яніння або перебування  під впливом  лікарських  препаратів,  що  знижують  увагу  та швидкість  реакції, затвердженою  наказом  Міністерства  внутрішніх справ України,  Міністерства охорони здоров`я України від  09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) , огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
У протоколі  зазначено, що у ОСОБА_1 були наступні  ознаки наркотичного  сп`яніння: зіниці,  які не  реагують  на  світло;  порушення  мови; поведінка, що не  відповідає обстановці.  
Вказані  ознаки сп`яніння  були  встановлені  поліцейським в ході  спілкування  з ОСОБА_1 ,   повноваженнями  щодо  встановлення  наявності у водія  ознак  сп`яніння  наділений лише поліцейський,  а тому  доводи апеляційної скарги про  те, що  пропозиція поліцейського  пройти відповідний огляд  була  безпідставною  є  необґрунтованими.
З огляду на те, що в протоколі  про  адміністративне правопорушення  зазначено про виявлення у особи   ознак саме наркотичного  сп`яніння,  доводи апеляційної скарги в тій частині,  що  в протоколі  не зазначено суть  правопорушення, а саме   від  проходження  якого  огляду   особа відмовилась,   також  підлягають  відхиленню як необґрунтовані.  
Відповідно  до  п. 2.5 Правил  дорожнього  руху  водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
Та обставина, що   працівником  поліції   повідомлено  ОСОБА_1 про те, що у нього  є право  пройти  в медичний заклад   та здати аналізи або  до п. 2. 5  ПДР   відмовитись  від  проходження  огляду, з роз`ясненням  наслідків такої  відмови,   не може   слугувати достатньою  підставою  для  висновку про те, що такими діями   працівники поліції  ввели  ОСОБА_1   в оману   щодо  наслідків такої  відмови.
Є безпідставними доводи апеляційної скарги в тій частині, що протокол було  складено  не  у присутності двох свідків, а тому  він  є   недопустимим доказом.
Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП,  Інструкцією №1452/735.
Відповідно до ч. 2, ч.3  ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Пунктом 12 розділу II Інструкції №1452/735 передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Із системного аналізу положень ст.  266  КУпАП   можливо дійти висновку, що  законодавець визначив,  що з метою  фіксації  процедури огляду   водія на стан наркотичного  сп`яніння  у встановленому законом  порядку є  обов`язковим застосуванням інспектором патрульної поліції технічних засобів відеозапису.  І тільки у випадку неможливості  застосувати  технічні засоби відеозапису з метою  фіксації  події правопорушення, інспектор поліції  має  вжити заходів, спрямованих  на  залучення  двох свідків.
Разом з тим,   суд  погоджується  з доводами апеляційної скарги щодо недоведення  «поза розумним сумнівом»  наявності в діях  ОСОБА_1 складу   адміністративного  правопорушення з огляду  на  існування версії  ОСОБА_1 про те, що саме дії працівників поліції  його  схилили відмовитись  від проходження огляду, яка не  спростована  фактами,  встановленими на  підставі допустимих  доказів. 
Як вбачається  з  наявного  в матеріалах справи   відеозапису,  ОСОБА_1 , знаходячись  в автомобілі   працівників поліції о 01:11  год.,  погодився  пройти огляд   на  стан  сп`яніння.
Після  цього  відео  переривається більше  ніж на 20 хв. та продовжується  о  01:29 год.
О  01:30 год. зафіксована  відмова  ОСОБА_1   від проходження  огляду на  стан  сп`яніння.   
Відповідно  до  пп.1, 2 Розділу  VІІ Інструкції  із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої  наказом  Міністерства внутрішніх справа 18 грудня 2018 року  №1026, під час виконання  своїх повноважень поліцейським забороняються: самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.
Відповідно  до ч.2 розділу  ІІІ цієї  Інструкції включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
Відповідно    п. 5 розділу ІІ цієї  Інструкції, включення  портативного  відеореєстратора  відбувається  з моменту початку виконання службових   обов`язків або  спеціальної  поліцейської операції , а відеозйомка ведеться  безперервно  до  її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням  у поліцейського  особистого  приватного  становища. У  процесі включення  портативного  відеореєстратора  поліцейський переконується  в точності встановлених на пристрої дати і часу. 
З огляду  на  ту обставину, що  наданий суду  відеозапис з  відеореєстратора  працівника поліції   не  є  безперервним,  суд не може   відкинути версію  ОСОБА_1    по те, що в той час, коли протягом  20 хвилин  не  здійснювався відеозапис, працівники поліції підбурили його  відмовитись  від   проходження  огляду, пояснивши,  що  це  для нього  буде  краще. 
У  рішеннях  Європейського  суду  з прав людини, ухвалених у справах «Тейшеро  де Кастро» проти  Португалії», «Раманаускас проти  Литви», «Баннікова  проти  Російської Федерації»  зазначено про те,  що притягнення  особи до  відповідальності за правопорушення, вчинене  внаслідок  підбурювання  зі  сторони  поліцейських,  буде свідчити  про порушення  ст. 6  Конвенції   про захист прав людини та основоположних свобод.
Відповідно  до  п.39  постанови  Верховного  Суду  від 08.07.2020  у справі  №463/1352/16-а,  в силу  принципу  невинуватості, що підлягає  застосуванню  у справах  про адміністративні  правопорушення, всі сумніви  щодо події  порушення  та винності особи, що  притягується  до  відповідальності, тлумачяться на  її користь.  Недоведені  подія та вина  особи мають  бути прирівняні  до  доведеної  невинуватості  цієї особи.
Зміст загальноприйнятого  європейського   стандарту доказування   «поза розумним сумнівом»,  сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року,  полягає  в тому,  що  доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
У  постанові    від  21 січня  2020  року  ( справа  №754/17019/17) Верховний Суд  зазначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Висновок  суду  першої  інстанції  про   доведеність тієї обставини,  що водій      ОСОБА_1 за встановлених  ознак  наркотичного   сп`яніння відмовся від   проходження  огляду  на стан   сп`яніння у встановленому  законом  порядку,   з огляду  на  фактичні  дані, які містяться  в протоколі   про  адміністративне правопорушення та даних  відеореєстратора є  необґрунтованим,  оскільки наявні  в матеріалах справи докази в своїй сукупності не доводять "поза розумним сумнівом"  вину    вказаної особи у вчиненні   даного  адміністративного правопорушення  та не  спростовують  його   твердження  про те, що   відмова від  проходження  огляду  не була  його  внутрішнім волевиявленням,  а є  наслідком  стороннього  впливу працівників поліції, що не може  тягнути за собою  відповідальність, передбачену  ч.1 ст.130 КУпАП.  
За таких обставин  апеляційний суд  дійшов висновку про  наявність  правових підстав для   задоволення   апеляційної  скарги,   скасування   постанови Деснянського районного  суду м. Києва від 02  грудня  2021 року та закриття провадження  у справі   на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з  відсутністю  в діях ОСОБА_1   складу  адміністративного правопорушення, передбаченого  ч.1 ст.130  цього  Кодексу. 
Керуючись ст. 247,  294 КУпАП суд
 
Постановив: 
 
Поновити захиснику ОСОБА_1 -адвокату Нечвалю Яну  Вадимовичу строк  на  апеляційне  оскарження  постанови Деснянського районного  суду  м. Києва  від  02 грудня  2021  року. 
Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 -адвоката Нечваля Яна  Вадимовича задовольнити.
Постанову  Деснянського  районного  суду м. Києва від 02 грудня 2022 року скасувати.
Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на  підставі  п.1 ч. 1 ст.247  КУпАП. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                               Г. М. Кирилюк