Ухвала
 
12 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 201/2121/19
провадження № 61-6006св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2022 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог, рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У лютому 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Позов обґрунтовано тим, що 15 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладений договір про іпотечний кредит № DNR0G40000004482, за яким позичальник отримав кредит на придбання у власність квартири у розмірі 605 053,12 грн під 15 % річних з кінцевим терміном повернення до 15 січня 2033 року.
 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором станом на 08 січня 2019 року у нього утворилася заборгованість перед банком у розмірі 3 978 053,25 грн, з яких: 728 016,77 грн - тіло кредиту, 74,90 грн - проценти, 3 249 961,58 грн - пеня.
 
Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 
728 016,77 грн.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення мотивоване тим, що вимоги позивача є недоведеними, оскільки позивачем не надано належних доказів, а саме, заяви на видачу готівки ОСОБА_1 в касі банку у сумі 605 053,12 грн, як це визначено умовами договору. Крім того, під час розгляду справи позивач також не надав належних первинних документів щодо розміру виданих відповідачу кредитних коштів: заяви про видачу готівки, виписки з рахунку № НОМЕР_1 , які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів відповідно до умов додаткової угоди від 10 вересня 2012 року, згідно з якою розмір непоновлюваної лінії збільшено до 1 277 046,60 грн для видачі кредиту на наступні цілі: 605 053,12 грн - на купівлю нерухомості шляхом видачі готівки через касу; 671 993,48 грн - на споживчі потреби шляхом перерахування на рахунок 
№ НОМЕР_1 .
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року - без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, які підтверджуються наявними у справі доказами та яким надано належну правову оцінку. Крім того, у позовній заяві банк посилався на кредитний договір від 15 січня 2008 року 
№ DNR0G40000004482 та просив стягнути за ним кредитну заборгованість, проте матеріали справи не містять ні оригіналу, ні копії вказаного договору. 
На підтвердження своїх позовних вимог банк надав копію кредитного договору 
від 15 січня 2008 року № DNR0GІ0000004482, тоді як вимоги за ним не пред`являлися. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог є підставою для висновку про недоведеність позову, оскільки він ґрунтується лише на припущеннях.
 
Постановою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 08 грудня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з випискою з рахунку та не спростував доводів апеляційної скарги про те, що вказаними доказами підтверджується факт отримання позичальником кредиту у розмірі, визначеному договором про іпотечний кредит від 15 січня 2008 року № DNR0G40000004482. Крім того, апеляційний суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30 серпня 2019 року у справі 
№ 353/614/15, від 05 грудня 2019 року у справі № 759/6389/17 та від 23 вересня 
2020 року у справі № 759/9446/15, і залишив поза увагою те, що виписка з особового рахунку є належним та допустимим доказом підтвердження виконаної операції з виплати позичальнику суми кредитних коштів. До того ж, матеріали справи не містять і сторонами не надано доказів на підтвердження існування між ними інших договірних правовідносин щодо видачі/отримання кредиту на придбання нерухомості у розмірі 605 053,12 грн, крім тих, що виникли на підставі укладеного 15 січня 
2008 року договору про іпотечний кредит, а тому розбіжності в одній цифрі/літері між номером цього правочину (№ DNR0GІ0000004482) та випискою з рахунку, розрахунком заборгованості тощо (№ DNR0G40000004482) не є підставою для висновку про незаявлення банком вимог про стягнення кредитної заборгованості за доданим ним до позовної заяви кредитним договором.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2022 рокуапеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 15 січня 2008 року № DNR0G40000004482, що утворилася станом на 08 січня 2019 року за тілом кредиту у розмірі 605 053,12 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що випискою з особового рахунку та розрахунком заборгованості підтверджується, що ОСОБА_1 має заборгованість за договором про іпотечний кредит від 15 січня 2008 року № DNR0G40000004482 за тілом кредиту у розмірі 605 053,12 грн, які ним фактично отримані.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У липні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про стягнення з нього заборгованість за договором про іпотечний кредит, яка утворилася станом на 08 січня 2019 року у розмірі 79 152,62 грн, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 201/2121/19.
 
У серпні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк»подало до суду відзив на касаційну скаргу 
ОСОБА_1 , у якому заявник просить касаційну скаргу відхилити, а постанову апеляційного суду залишити без змін.
 
ОСОБА_1 у серпні 2022 року надіслав відповідь на відзив, у якому просить відхилити заперечення АТ КБ «ПриватБанк», викладені у відзиві на касаційну скаргу, та задовольнити його касаційну скаргу.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 07 червня 2022 року призначити до судового розгляду на 21 вересня 2022 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний