ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 жовтня 2022 року           справа №200/7973/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року (повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/7973/21 (суддя в І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                          УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі – ГУНП У Волинській області) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.07.2020 позивача було звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга років позивача станом на дату звільнення складає: у календарному обчисленні 18 років 11 місяців 00 днів, у пільговому обчисленні – 24 років 09 місяців 14 днів. Згідно із витягом з наказу від 04.06.2021 № 162 о/с у зв`язку з службовою необхідністю було внесено зміни до наказу ГУНП від 14.07.2020 № 212 о/с в частині звільнення зі служби в поліції підполковника ОСОБА_1 , помічника начальника ГУНП, а саме вказано, що вислуга років на день звільнення позивача складає: у пільговому обчисленні – 27 років 04 місяці 18 днів, в календарному обчисленні – 18 років 11 місяців 00 днів, в тому числі зарахована служба в органах внутрішніх справ – 14 років 02 місяці 21 день, служба в поліції – 04 роки 08 місяців 09 днів.
Позивач звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, але отримав лист про відмову в оформленні та поданні необхідних документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю календарної вислуги років. Позивач вважав таку відмову протиправною, тому звернувся до суду з вказаною позовною заявою.
Крім того, позивач вважав, що період проходження ним служби на посадах оперуповноваженого, начальника сектору з 03.08.2005 по 07.04.2014 підлягає зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці.
ОСОБА_1 зазначив, що при обчисленні вислуги років відповідачем не було враховано того факту, що період з 07.04.2014 по 24.02.2017 має бути зарахований з розрахунку один місяць служби за три місяці, тобто у трикратному розмірі, згідно з підпунктом «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі – Постанова № 393).
З огляду на вищевикладене, просив суд:
визнати неправомірними дії ГУНП у Волинській області в частині не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років періоду проходження служби з 03.08.2005 по 07.04.2014 із розрахунку один місяць за півтора місяці служби та зобов`язати відповідача зарахувати вказані періоди на пільгових умовах;  
визнати  неправомірним дії Головного управління національної поліції у Волинській області в частині не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії вислугу років на пільгових умовах за час участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області в період з 07.04.2014 по 24.02.2017 - один місяць за три місяці та зобов`язати відповідача зарахувати вказаний період;
зобов`язати відповідача або уповноважений ним структурний підрозділ Національної поліції України - Сектор з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України - оформити та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ) із зарахуванням йому до вислуги років на пільгових умовах періоду з 03.08.2005 по 07.04.2014 із розрахунку один місяць за півтора місяці служби, а також періоду з 07.04.2014 по 24.02.2017 - один місяць за три місяці.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУНП у Волинській області в частині не зарахування до вислуги років ОСОБА_1 вислугу років за час участі в антитерористичній операції у період з 16.09.2015 по 06.11.2015 із розрахунку один місяць за три місяці.
Зобов`язано ГУНП в Волинській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 вислугу років за час участі в антитерористичній операції у період з 16.09.2015 по 06.11.2015 із розрахунку один місяць за три місяці.
Зобов`язано відповідача оформити та направити необхідні документи до відповідного органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.
У решті заявлених вимог - відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що для призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
На думку відповідача, є безпідставним посилання ОСОБА_1 на те, що до спірних правовідносин для визнання права на призначення пенсії за вислугу років підлягає застосуванню Постанова № 393, якою позивачу, на його думку, для призначення пенсії за вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, оскільки у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту застосовується правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Відтак, вищевказані приписи п. 3 Постанови № 393 суперечать приписам п. "а" ст. 12 Закону № 2262-ХІІ. Тому застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки останній має вищу юридичну силу.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження. 

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України із зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспорта серії НОМЕР_2 , а також копією картки платника податків від 07.04.2015 (а.с.10-12).
Судами встановлено, що позивач у період з 03.08.2005 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ (міліції), а з 07.11.2015 по 16.07.2020 в органах поліції, про що свідчить копія послужного списку особистий № М-163601 (а.с.63-73).
Наказом від 14.07.2020 № 212 о/с за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліції» (за власним бажанням) підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби з 16 липня 2020 року. Наказом визначено, що вислуга на день звільнення в пільговому обчисленні - 24 роки 09 місяців 14 днів, в календарному обчисленні - 18 років 11 місяців 00 днів, в тому числі зараховано: служба в органах внутрішніх справ - 14 років 02 місяці 21 день, служба в поліції - 04 роки 08 місяців 09 днів (а.с.13, 74).
04.06.2021 наказом № 162 о/с внесено зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Волинській області в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 , а саме абзац «Вислуга на день звільнення складає: в пільговому обчисленні - 24 роки 09 місяців 14 днів, в календарному обчисленні - 18 років 11 місяців 00 днів, в тому числі зараховано: служба в органах внутрішніх справ - 14 років 02 місяці 21 день, служба в поліції - 04 роки 08 місяців 09 днів», замінено на абзац «Вислуга на день звільнення складає: в пільговому обчисленні - 27 років 04 місяці 18 днів, в календарному обчисленні - 18 років 11 місяців 00 днів, в тому числі зараховано: служба в органах внутрішніх справ - 14 років 02 місяці 21 день, служба в поліції - 04 роки 08 місяців 09 днів» (а.с.14,76).
21 травня 2021 року позивач звернувся із заявою на адресу відповідача, відповідно до якої просив обчислити та зарахувати йому до загальної вислуги років час проходження служби з 07.04.2014 по 24.02.2017, протягом якого він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці. Також позивач просив з урахуванням проведеного обчислення та зарахування до вислуги років час проходження служби, протягом якого ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичні операції на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, оформити та направити до відповідного органу Пенсійного фонду необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ (а.с.77-79).
Однак, листом від 07.06.2021 № 64/01/19-2021 відповідач повідомив позивачу, що законні підстави для зарахування пільгової вислуги років до вислуги у календарному обчисленні відсутні та зважаючи це, відсутні підстави для оформлення та подання до Пенсійного фонду України документів, адже позивач не має відповідної календарної вислуги років (а.с.80).
Не погоджуючись із відмовою у перерахунку вислуги років, а також із відмовою у направленні документів до відповідного пенсійного органу документів, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій позов задоволено. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Суд наголошує на необхідності застосування до спірних правовідносин принципу юридичної визначеності. Вказаний принцип встановлює гарантування необхідності стабільного та несуперечливого правового статусу особи. У контексті спірних правовідносин, суд зазначає, що особа, реалізовуючи своє конституційне право на працю, обираючи певний вид професійної діяльності, повинна бути обізнана із умовами праці та привілеями, які вона отримує при цьому. Законні очікування особи полягають у тому, щоб у випадках, коли особа, спираючись на конституційні приписи, очікує, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до цих норм, законні очікування будуть реалізовані та захищені.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії» (заява №28342/95), «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.
Поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), «C.G. та інші проти Болгарії» (заява № 1365/07).
Окрім того, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України» (заява № 20372/11), «Кантоні проти Франції» (заява № 17862/91).
Умови праці особи впливають на розмір її заробітної плати, на тривалість робочого часу, відпустки та інші соціальні гарантії. Законодавець передбачив призначення пенсій за вислугу років; особливість такого виду пенсії полягає у зменшеному пенсійному віці, внаслідок виконання роботи, яка визначена законодавством такою, що призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Тобто, вказаний вид пенсії є відповідним заохоченням для осіб, умови праці яких негативно впливають на їх професійну працездатність.
Загальні умови і порядок пенсійного забезпечення осіб, які перебували на службі, зокрема, в органах поліції, визначені Законом № 2262-ХІІ.
Пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
Частиною другою статті 17 Закону № 2262-XII визначено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Згідно зі статтею 17-1 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту «а» пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.
У справі, що розглядається, позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії, проте, в нього наявний відповідний пільговий стаж, відповідно до приписів пункту 2 Постанови № 393 (прийняття безпосередньої участі в антитерористичній операції).
Статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.
Отже, Законом № 2262-ХІІ передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.
Постановою № 393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років, зокрема, поліцейським. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.
Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-ХІІ. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Слід наголосити, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-ХІІ у частині призначення пенсії за вислугу років. Так, суд зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-ХІІ. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18.
У вищезазначеній постанові Судова палата сформувала наступні правові висновки: «В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393».
Як вбачається з матеріалів справи, вислуга років позивача, з урахуванням вислуги років на пільгових умовах, становить більше 24 календарних років та шість місяців, а саме 27 років 04 місяці 18 днів.
Отже, з урахуванням правового висновку, наведеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а та постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача оформити всі необхідні документи для призначення пенсії позивачу за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Щодо врахування періоду з 07.04.2014 по 24.02.2017 у трикратному розмірі.
Судами встановлено, що довідкою Головного управління МВС України в Донецькій області від 12.02.2020 № 101 ЛК підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно в період з 07.04.2014 по 06.11.2015 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області. Також довідкою Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 16.04.2021 № 201/39/03-2021 підтверджено юридичний факт того, що позивач в період з 07.11.2015 по 24.02.2017 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької та Луганської областей (а.с.16, 17).
Відповідно до розрахунку вислуги років до вислуги років у пільговому обчислені зараховані, зокрема, періоди: 07.04.2014 по 19.11.2014 у трикратному розмірі (01 рік 10 місяців 06 днів), з 19.11.2014 по 17.07.2015 у трикратному розмірі (01 рік 11 місяців 24 дні), з 17.07.2015 по 16.09.2015 у трикратному розмірі (05 місяців 27 днів),  а також з 07.11.2015 по 24.02.2017 у трикратному розмірі (03 роки 10 місяців 21 день).
Проте судами встановлено, що період служби з 16.09.2015 по 06.11.2015 до вислуги років ОСОБА_1 у пільговому обчислені не зараховано. Разом з тим, довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності від 12.02.2020 № 101лк, яка була надана позивачем, підтверджено, що у спірний період позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що до вислуги років позивача у пільговому обчислені не було в повному обсязі зараховано період безпосередньої участі в антитерористичній операції.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з місцевим судом, що вимоги позивача щодо зарахування до його вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби з 07.04.2014 по 24.02.2017, протягом якого він брав участь в антитерористичній операції, на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, підлягають частковому задоволенню, а саме до вислуги років позивача у пільговому обчисленні бути зарахований період з 16.09.2015 по 06.11.2015.
Також апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про зміну способу захисту порушеного права позивача шляхом визнання дій ГУНП у Волинській області в частині не зарахування до вислуги років ОСОБА_1 вислугу років за час участі в антитерористичній операції у період з 16.09.2015 по 06.11.2015 із розрахунку один місяць за три місяці протиправними.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З урахуванням вищевикладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, шляхом зобов`язання відповідача оформити та направити необхідні документи до відповідного органу Пенсійного фонду для призначення (перерахунку) позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-XII та визнання протиправними дії відповідача в частині не зарахування до вислуги років ОСОБА_1 вислугу років за час участі в антитерористичній операції у період з 16.09.2015 по 06.11.2015 із розрахунку один місяць за три місяці, а також зарахувати вказаний період.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 200/7973/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 27 жовтня 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін 

                                                                                                                                                                                                                                                              Т. Г. Гаврищук