ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5343/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 листопада 2022 року                                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання неправомірним та скасування наказу відповідача від 28.04.2021 № 128 про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року позов було задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2020 № 25/55.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2021 № 117 на підставі подання Чернігівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону від 31.03.2021 № 14-111 вих.-21, з метою виявлення причин, умов та з`ясування усіх обставин за фактом виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житла провідному бухгалтеру фінансово економічної служби військової частини НОМЕР_1 сержанту ОСОБА_1 , призначено службове розслідування.
За наслідками проведення службового розслідування складено акт службового розслідування від 28.04.2021, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 10 розділу V наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, внаслідок чого заподіяла пряму дійсну шкоду державі в розмірі 64777,83 грн за період з 25.02.2019 по 23.04.2021.
На підставі акту перевірки від 28.04.2021 відповідачем прийнято наказ від 28.04.2021 №128, яким припинено позивачу виплату грошової компенсації за піднайом житла, та за пряму дійсну шкоду нанесену державі внаслідок безпідставного отримання грошової компенсації за піднайом житла, притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 64777,83 грн. шляхом щомісячного відрахування в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення.
Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з мотивів з якими погоджується і апеляційний суд.
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 26.06.2013 року затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень (далі - Порядок № 450), яким визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень (далі - грошова компенсація) таким категоріям військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби, як, зокрема, особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина, Адміністрація Держспецзв`язку, її територіальний орган, Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку, підрозділ урядового фельд`єгерського зв`язку, територіальний підрозділ, заклад, установа чи організація Держспецзв`язку (далі - військова частина) не орендує для них та членів їх сімей житло.
У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.
Відповідно до пункту 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року, у разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, гуртожитках (сімейних гуртожитках) для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей військова частина орендує житло або за бажанням військовослужбовця виплачує йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до Порядку № 450.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 450 визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКАВ.
Особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази (п. 2 Порядку № 450).
Пунктом 4 Порядку № 450 передбачено, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Згідно з пунктом 5 Порядку 450 для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження).
Відповідно до пункту 6 Порядку № 450 грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження; штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.
Пунктом 7 Порядку № 450 встановлено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.
Відповідно до приписів п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: у разі порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, - за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2021 № 26/20 ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_2 зареєстрована з 23.02.2016 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 від 20.11.2014 № 69/1819 позивач житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувалась, є наймачем іншого жилого приміщення.
На підставі рапорту та поданих документів, рішенням командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2019 позивачу призначена грошова компенсація за піднайом (найом) житла. Факт отримання позивачем спірної компенсації у період з 25.02.2019 по 23.04.2021 в розмірі 64777,83 грн. підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2021 № 143/178.
Як вбачається з матеріалів справи, службове розслідування за фактом виплати позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житла призначено відповідачем на підставі подання Чернігівської спеціалізованої прокуратури в порядку ч. 3 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 31.03.2021 № 14-111.
За наслідками проведення службового розслідування складено акт службового розслідування від 28.04.2021, в якому зафіксовано, що відповідно до вимог пункту 10 розділу VІ інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Кабінету Міністрів України від 31.07.2018 № 380, військовослужбовці, які отримують компенсацію за піднайом зобов`язані повідомити командира військової частини про обставини, що мають значення або впливають на її розмір , протягом десяти днів з дня настання таких обставин, проте, ОСОБА_1 відповідних даних не надала, внаслідок чого заподіяла пряму дійсну шкоду державі в розмірі 64777,83 грн за період з 25.02.2019 по 23.04.2021. У зв`язку з чим акт містив пропозиції щодо притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності в розмірі 64777,83 грн. шляхом щомісячного відрахування в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення сержанта ОСОБА_1 .
На підставі акту службового розслідування від 28.04.2021 відповідачем виданий спірний наказ від 28.04.2021 №128, яким ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 64777,83 грн. шляхом щомісячного відрахування в розмірі 20 відсотків місячного грошової забезпечення сержанта ОСОБА_1 .
При цьому, з подання Чернігівської спеціалізованої прокуратури вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у період виплати спірної компенсації перебували у зареєстрованому шлюбі, але ОСОБА_3 був забезпечений житлом за рахунок Міністерства оборони України, що свідчить про можливе порушення військовослужбовцями вимог ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідно до ст. 22 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 №1700-VII особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.
У свою чергу, за п. «г» ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII це є військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації Українита інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.
Згідно із абз. 6 ч. 1ст. 1 Закону № 1700-VII, корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за якезаконом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
При цьому, відповідно до положень ст. 45 Дисциплінарного Статуту за вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Водночас, дослідивши вищевказані документи колегією суддів не встановлено порушення позивачем вимог ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції», як і сам відповідач про такі порушення не зазначає, ні в акті службового розслідування ні в оскаржуваному наказі.
Щодо забезпечення житлом ОСОБА_3 за рахунок Міністерства оборони України, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова від 11.02.2019 № 312, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , жилою площею 42,5 кв. м. у квітні 2006 року була виділена ОСОБА_4 , та членам сім`ї (дружина - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_4 2001 р.н., бабуся - ОСОБА_6 1924 р.н.).
При цьому, позивачу вказана квартира не виділялась, а докази щодо фактичного проживання позивача із ОСОБА_3 у спірний період, ні матеріали службового розслідування, ні матеріали справи не містять.
Більше того, позивач у пояснення наданих в межах службового рослідування зазначає про те, що офіційно перебувала у шлюбі зі ОСОБА_3 з 21.08.2015, але з 2018 року спільного господарства, спільних витрат, спільного бюджету, спільного користування житловими приміщенням не має.
Також, позивачем було надано копії договорів оренди житлового приміщення.
За змістом ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.
Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного Статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир,який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (надалі також - Порядок № 608).
Службове розслідування за фактами завданої шкоди державі проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі"(п. 7 Порядку № 608).
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну під час виконання ними службових обов`язків визначаєЗакон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX(далі Закон № 160-ІХ).
Відповідно до п. 4ст. 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (п. 5ст. 1 Закону № 160-ІХ).
Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Проаналізувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів зазначає, що притягненню до повної матеріальної відповідальності має передувати службове розслідування, в ході якого обов`язково має бути встановлено такі обставини, як неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є) (наявність чи відсутність події, з приводу якої призначено службове розслідування, її обставини (час, місце), наслідки; всіх винних осіб, наявність причинного зв`язку між подією та неправомірними діями військовослужбовця); вина військовослужбовця (конкретні дії військовослужбовця, якими вчинено правопорушення та завдано шкоду, ступінь вини кожної з осіб; форму вини військовослужбовця (умисно чи з необережності); причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; причини та умови, що сприяли правопорушенню (умови та причини, що сприяли правопорушенню та заподіянню шкоди, якими конкретними діями завдано шкоду, встановити час втрати майна тощо); вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
При цьому, в акті службового розслідування від 28.04.2021 не вказано які саме конкретні дії позивача призвели до завдання шкоди, ступінь вини, форму вини (умисно чи з необережності); причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; причини та умови, що сприяли правопорушенню (умови та причини, що сприяли правопорушенню та заподіянню шкоди, якими конкретними діями завдано шкоду. 
Натомість вказано лише формальне посилання на те, шо позивачем порушено вимоги пункту 10 розділу VІ інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Кабінету Міністрів України від 31.07.2018 № 380.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Законом № 160-ІХ передбачено як підвищену, так повну та обмежену матеріальну відповідальність. В свою чергу, відповідач жодним чином не обгрунтував притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.
За приписами ст. 6 Закону № 160-ІХ умовою притягнення військовослужбовця до повної або підвищеної матеріальної відповідальності є наявність умисних протиправних дій, що призвели до завдання шкоди.
В свою чергу, відповідачем під час проведення службового розслідування не було встановлено, які саме умисні протиправні дії позивача призвели до завдання шкоди державі, як і не встановлено причинно наслідковий зв`язок зазначеного правопорушення.
З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності, визначених ч. 2 ст. 3 Закону № 160-ІХ (наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, вина особи в завданні шкоди) можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.
Враховуючи, що відповідачем в даному випадку не доведено правомірність притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      І.В. Федотов

Судді:                                                                                          Н.М. Єгорова

                                                                                                    Є.О.Сорочко