ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 357/4732/22                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Бебешко М.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 вересня 2022 року                                                                                      м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                      
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Аліменка В.О.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,
ВСТАНОВИЛА
Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО №5462250 від 08.06.2022.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що транспортний засіб було ввезено на територію України в режимі повного пропуску, тобто для вільного обігу, а тому на нього не поширюються обмеження, встановлені ст.380, 381 МК України, при цьому відповідач не надав жодних доказів на підставі яких  працівник поліції дійшов висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наведених ним тверджень при цьому позивач визнає допущене ним правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08 червня 2022 року старшим лейтенантом поліції управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Ляховичем І.С. складено постанову серії ЕАО № 5462250, якою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн (а.с.5).
У вказаній постанові зазначено, що 08 червня 2022 року о 15:53:23 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat  номерний знак НОМЕР_1 , щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме транспортний засіб передано у користування особі, яка не ввозила його на митну територію України, або не поміщувала в митний режим транзиту, чим порушено вимоги ст.16 Закону України «Про дорожній рух» та порушив ч.8 ст.121 КУпАП.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивач керував транспортним засобом, що тимчасово ввезений на митну території України ОСОБА_2 для особистих потреб, тобто передананим у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема правил користування засобами транспорту, в тому числі за ч.8 ст.121 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
Згідно з ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст.16 наведеного Закону водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.
Статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та\або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.
Нормами ст.380 Митного кодексу України визначено особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України.
Положеннями вказаної статті передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більше як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть бути передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Частиною 8 ст.121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З оскаржуваної постанови вбачається, що позивача було притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме транспортний засіб передано у користування особі, яка не ввозила його на митну територію України, або не поміщувала в митний режим транзиту.
Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що транспортний засіб Volkswagen Passat  номерний знак НОМЕР_1 був ввезений на митну територію України тимчасово.
Відповідно до митної декларації від 07 червня 2022 року № UA100000.2022.752196 ОСОБА_2 ввіз на митну територію України транспортний засіб Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_2 , рік випуску 2008, в режимі повного пропуску (а.с.7), тобто для вільного обігу. 
В подальшому було проведено митне оформлення вказаного транспортного засобу у встановленому законодавством порядку із сплатою належних митних платежів, що підтверджується митною декларацією UA00100/2022/258486 від 10 червня 2022 року (а.с.6).
Наведене свідчить про відсутність підстав вважати, що транспортний засіб Volkswagen Passat  номерний знак НОМЕР_1 ввозився на митну територію України тимчасово, або був поміщений у митний режим транзиту.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Нормами ч.ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.
Згідно ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. 
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне  правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для  правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
В той же час, жодних доказів на підтвердження наявності обставин для притягнення позивача до відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП, внаслідок порушення ним ст.16 Закону України «Про дорожній рух» в частині порушення обмежень, встановлених Митним кодексом України, відповідачем надано не було.
Суд звертає увагу, що наявна в матеріалах справи копія постанови серії ЕАО №5462250 від 08.06.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить підпису позивача. Зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги не вбачається, що позивач визнає обставину щодо допущення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.8 ст.121 КУпАП.
З наведеного вбачається безпідставність тверджень відповідача та висновків суду першої інстанції про не заперечення позивачем факту вчинення ним адміністративного правопорушення щодо порушення обмежень, встановлених Митним кодексом України.
Разом з тим, будь-яких доказів, за якими співробітники поліції дійшли висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, а саме порушення обмежень, встановлених Митним кодексом України відповідачем надано не було.
Також відповідач не надав суду доказів встановлення факту саме тимчасового ввезення транспортного засобу Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 на митну територію України, або в митному режимі транзиту.
При цьому, наданими позивачем доказами, зокрема, копією митної декларації від 07 червня 2022 року № UA100000.2022.752196, підтверджується ввезення вказаного транспортного засобу саме в режимі повного пропуску (а.с.7), тобто для вільного обігу, а не тимчасово та не в режимі транзиту. 
При цьому, твердження відповідача, що саме позивач має довести незаконність та протиправність оскаржуваної постанови і відсутність події адміністративного правопорушення не відповідає положенням ч.2 ст.77 КАС України, якою прямо встановлено обов`язок відповідача, як суб`єкта владних повноважень, по доведенню правомірності та законності власних рішень, дій чи бездіяльності.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП, а тому оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО №5462250 від 08.06.2022 не може вважатись правомірною та підлягає скасуванню.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про задоволення позову.
В силу ч.3 ст.272 КАС України судове рішення суду апеляційної інстанції у даній справі не може бути оскаржене.
Керуючись ст.243, 272, 308, 311 , 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО №5462250 від 08 червня 2022 року.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.8 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Текст постанови виготовлено 15 вересня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    В.О.Аліменко