ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/16823/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 листопада 2022 року                                                                    м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                         Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                     Єгорової Н.М., Федотова І.В.
          за участю секретаря                                                         Дудин А.С.          
                                                  
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_1 до Міністерство юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців про визнання незаконними та скасування рішення та наказу, -
                                                      В С Т А Н О В И В :
Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Комісії, оформлене протоколом № 63 від 15.06.2021, в частині застосування до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани; визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 12.07.2021 № 2324/7.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року позов задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову. 
На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
 У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 Судом встановлено, що ОСОБА_1 є приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області.
 В провадженні позивача перебували виконавчі провадження:
- № 63344870 з примусового виконання виконавчого листа №739/1883/19, виданого 18.08.2019 Менським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на користь ОСОБА_3 у розмірі 200000,00 грн. відшкодування моральної шкоди;
- № 36345137 з примусового виконання виконавчого листа №739/1883/19, виданого 18.08.2019 Менським районним судом Чернігівської області про стягнення ОСОБА_2 грошових коштів на користь ОСОБА_4 у розмірі 200000,00 грн. відшкодування моральної шкоди;
- № 63345307 з примусового виконання виконавчого листа №739/1883/19, виданого 18.08.2019 Менським районним судом Чернігівської області про стягнення ОСОБА_2 грошових коштів на користь ОСОБА_5 у розмірі 200000,00 грн. відшкодування моральної шкоди та 4 495,00 відшкодування витрат на поховання.
19.10.2020 позивачем було прийнято постанову про об`єднання вказаних вище виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №63346466.
24.06.2021 ОСОБА_2 направив на адресу Міністерства юстиції України звернення, в якому зазначиа, що приватний виконавець ОСОБА_1 протиправно намагається реалізувати належний йому будинок, в якому зареєстрована малолітня дитина. 
Управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі вказаного звернення було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_1 .
Результати позапланової невиїзної перевірки оформлені довідкою від 26.04.2021, в якій зазначено, що приватний виконавець при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 63346466 порушив вимоги пункту 2 частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII щодо здійснення діяльності з дотриманням принципу законності; пункту 3 частини першої статті 2 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» далі - Закон № 1404-VIII) щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад законності; пункту 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі -Інструкція) щодо необхідності отримання дозволу органу опіки та піклування у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має дитина.
09.06.2021 Міністерство юстиції України скерувало до дисциплінарної комісії приватних виконавців подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача.
У поданні зазначено, що позивач не врахував, що спірним будинком має право користуватись дитина, та передав його на примусову реалізацію не отримавши відповідного дозволу органу опіки та піклування, чим порушив вимоги пункту 2 частини першої статті 4 Закону №1403-VIII, пункту 3 частини першої статті 2 Закону 1404-VIII та пункт 28 розділу VIII Інструкції.
15.06.2021 проведено засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців, на якому розглянуто вищевказане подання Міністерства юстиції України і позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до стягнення у вигляді догани, що підтверджується протоколом № 63.
12.07.2021 рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців (протокол №63) введено в дію наказом Міністерства юстиції України №2324/7.
Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Стосовно обставин справи та підстав застосування дисциплінарного стягнення, апеляційний суд зазначає наступне.
Порядок здійснення Міністерством юстиції України контролю за діяльністю приватного виконавця визначено статтею 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі-Закон № 1403-VIII), частиною першою якої встановлено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Мін`юстом шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.
Частиною 3 статті 34 зазначеного Закону № 1403-VIII врегульовано, що позапланові перевірки проводяться, зокрема, на підставі письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеної Управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_1. щодо здійснення зведеного виконавчого провадження, яка проводилась на підставі звернення ОСОБА_2 , складено довідку від 26.04.2021, в якій зазначено, що приватний виконавець при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 63346466 порушив вимоги пункту 2 частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII щодо здійснення діяльності з дотриманням принципу законності; пункту 3 частини першої статті 2 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» далі - Закон № 1404-VIII) щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад законності; пункту 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі -Інструкція) щодо необхідності отримання дозволу органу опіки та піклування у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має дитина.
Згідно частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 28 розділу VIII Інструкції у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону, а якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.
Згідно абзацу 7 пункту 3 розділу II Порядку у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
При цьому згідно частини 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, визначено необхідність попереднього дозволу органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.
Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Частиною 1 статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного суду від 10.10.2019 у справі № 751/15667/15-ц.
Так, у справі № 755/12052/19 досліджуючи питання необхідності отримання держаним (приватним) виконавцем дозволу органу опіки і піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що державний (приватний) виконавець повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду вимога про отримання дозволу виконавцем від органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить неповнолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема передбачених статтями 17 та 18 Закону про охорону дитини, статтею 12 Закону про основи соцзахисту, від можливого порушення.
Враховуючи вимоги Закону № 1404-VIII, Закону № 2623-IV, а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.
В цій справі судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця ОСОБА_1.  перебувало зведене виконавче провадження № 63346466 до складу якого входили виконавчі провадження:
- № 63344870 з примусового виконання виконавчого листа №739/1883/19, виданого 18.08.2019 Менським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на користь ОСОБА_3 у розмірі 200000,00 грн. відшкодування моральної шкоди;
- № 36345137 з примусового виконання виконавчого листа №739/1883/19, виданого 18.08.2019 Менським районним судом Чернігівської області про стягнення ОСОБА_2 грошових коштів на користь ОСОБА_4 у розмірі 200000,00 грн. відшкодування моральної шкоди;
- № 63345307 з примусового виконання виконавчого листа №739/1883/19, виданого 18.08.2019 Менським районним судом Чернігівської області про стягнення ОСОБА_2 грошових коштів на користь ОСОБА_5 у розмірі 200000,00 грн. відшкодування моральної шкоди та 4 495,00 відшкодування витрат на поховання.
19.10.2020 позивачем винесено постанову № 63345307 про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в рамках зведеного виконавчого провадження.
20.10.2021 приватним виконавцем на адресу Новгород-Сіверської міської ради була сформована вимога № 13243, якою вимагалось надати інформацію щодо місця реєстрації проживання боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; щодо осіб зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 та у разі реєстрації за даною адресою малолітніх або неповнолітніх дітей, інформацію про дату їх реєстрації (а.с. 9)
На виконання вимоги приватного виконавця, Новгород-Сіверською міською радою листом від 27.10.2020 № 03-49/2337 надана інформація щодо зареєстрованих осіб та довідку про реєстрацію місця проживання особи, в якій зазначена одна особа - ОСОБА_2 (а.с. 10 зворот).
26.01.2021 позивачем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника та проведено опис та арешт майна належного боржникові, а саме:
- житлового будинку з надвірними будівлями, загальна площа 131,1 кв. м, житлова площа 47,4 кв. м, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000 га, кадастровий номер 7423610000:00:003:0106, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0443 га, кадастровий номер 7423610000:00:003:0107, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі- спірне майно).
На переконання суду першої інстанції на момент вчинення виконавчих дій (26.01.2021)  щодо опису та арешту спірного майна у приватного виконавця не було інформації про наявність зареєстрованих дітей. Суд зазначив, що позивачем були вчинені відповідні дії щодо отримання інформації про наявність (відсутність) зареєстрованих осіб у спірному будинку, а отримання дозволу органів опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна право користування яким мають діти залежить від інформації про наявність зареєстрованих дітей у будинку, що підлягає реалізації, яка в даному випадку була відсутня.         Проте, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що 26.01.2021 приватним виконавцем ОСОБА_1. при примусовому виконанні виконавчого документа № 739/1883/19 від дружини боржника було отримано інформацію, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказані відомості відображено у акті приватного виконавця від 26.01.2021 (а.с. 11).
Колегія суддів зазначає, що наведені вище обставини свідчать про те, що під час опису та арешту спірного майна у приватного виконавця була наявна інформація про наявність зареєстрованих неповнолітніх дітей.  
Наступного дня (27.01.2021) саме на підставі отриманої інформації позивачем на адресу Новгород-Сіверської міської ради було сформовано вимогу № 3071, якою вимагалось розглянути питання, щодо надання попереднього дозволу на реалізацію нерухомого майна, що належить боржнику- ОСОБА_2 .
Листом від 09.02.2021 року Новгород-Сіверська міська рада повідомила позивача, що питання надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, в якому зареєстрована неповнолітня дитина буде розглядатися органом опіки та піклування, яким є виконавчий комітет Новгород-Сіверської міської ради, з врахуванням висновку комісії з питань захисту прав дитини, яка є консультативно-дорадчим органом виконавчого комітету міської ради. В листі запропоновано приватному виконавцю надати інші наявні у нього документи  та інформацію в строк до 20.02.2021.
Як свідчать матеріали справи 15.03.2021 позивачем до ДП «СЕТАМ» надіслано заявку на реалізацію спірного майна, а 18.03.2021 опубліковано повідомлення про проведення електронних торгів з реалізації вищезазначеного майна боржника (лот №471254).
23.03.2021 позивачем на  адресу Новгород-Сіверської міської ради було сформовано  повторну вимогу № 8675 про надання інформації про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час перевірки журналу вхідної кореспонденції приватного виконавця відповідачем було встановлено, що за вхідним №1907 від 29.03.2021 зареєстровано лист від Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 24.03.2021 №03-42/790 про відмову в наданні попереднього дозволу на відчуження нерухомого майна, право користування яким має малолітня дитина.  
Вказані обставини свідчать про те, що не дочекавшись відповіді органу опіки та піклування на вимогу, всупереч  пункту 28 розділу VIII Інструкції приватний виконавець передав на реалізацію майно боржника (будинок) право користування яким має дитина, без попереднього дозволу органу опіки та піклування.
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що позивачем було дотримано порядок передачі на реалізацію майна боржника.
При цьому доводи позивача щодо відсутності негативних наслідків для прав боржника та стягувача, оскільки спірне майно у зведеному виконавчому провадженні реалізоване не було не заслуговують на увагу, оскільки цей факт не впливає на недотримання виконавцем встановленого порядку передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти.
Щодо висновку суду першої інстанції про те, що лише суди наділені повноваженнями щодо прийняття рішення щодо законності та правомірності рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Такий контроль здійснюється через оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавців у відповідності до статті 74 Закону № 1404-VIII та КАС України, ЦПК України, ГПК України.
Водночас за приписами статті 17 Закон №1403-VIII державне регулювання діяльності приватного виконавця здійснюється МЮ України, яке також визначає порядок здійснення такого контролю.
Контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється МЮ України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому МЮ України. Зокрема, позапланові перевірки проводяться на підставі письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця (стаття 34 Закону №1403-VIII).
У разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця МЮ України вносить вмотивоване подання до утвореної при ньому Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності (частина 7 статті 34 Закону №1403-VIII).
Тож держава, наділивши приватного виконавця владними повноваженнями у сфері виконання судових рішень створила ефективний механізм контролю за їх діяльністю з метою недопущення зловживань та запобіганню порушень закону з його боку.
З аналізу норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує, що державний механізм контролю діяльності приватних виконавців у випадку надходження скарги від учасника виконавчого провадження передбачає кілька етапів: 1) подання до МЮ України учасником виконавчого провадження скарги на дії приватного виконавця, 2) проведення позапланової перевірки відповідними органами МЮ України та у разі виявлення під час здійснення перевірки ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця внесення вмотивованого подання до Дисциплінарної комісії, 3) розгляд Дисциплінарною комісією подання МЮ України, 4) прийняття рішення Дисциплінарною комісією про притягнення (або відмову у притягненні) цього приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, 5) уведення в дію наказом МЮ України рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання МЮ України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.
У цій справі підставою для проведення МЮ України позапланової перевірки позивача слугувало звернення ОСОБА_2 , який є боржником у виконавчому провадженні № 63346466 виконавчі дії за яким здійснював позивач. Вказане звернення було зумовлено діями ОСОБА_1 як приватного виконавця у вказаному виконавчому провадженні в частині передачі на реалізацію майна боржника, де зареєстрована неповнолітня дитина. 
Матеріалами справи підтверджується, що МЮ України у межах позапланової перевірки, призначеної за цією скаргою, досліджувалися лише ті питання, які були поставлені скаржником у письмовому зверненні, за межі цих питань МЮ України не виходив.
За наслідками таких позапланових перевірок МЮ України наділений повноваженнями у разі виявлення під час здійснення перевірки ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця внесення вмотивованого подання до Дисциплінарної комісії, яка і вирішує чи наявний в діях виконавця склад дисциплінарного проступку.
Тож судовий контроль не суперечить державному контролю, ці види контролю доповнюють один одного та забезпечують збалансовану систему стримувань і противаг.
Колегія суддів зазначає, що  питання правомірності перевірки контролюючим органом діяльності приватного виконавця в частині дотримання ним вимог законодавства під час вчинення виконавчих дій було предметом дослідження Верховним Судом під час розгляду справи № 320/1771/19 за подібних правовідносин та правова позиція щодо якого була викладена у постанові від 28.04.2021.
Зокрема у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що перевірка контролюючим органом діяльності приватного виконавця в частині дотримання ним вимог законодавства під час вчинення виконавчих дій, що прямо передбачено пунктом 1 розділу I і пунктом 6 розділу III Порядку, не суперечить положенням Законів № 1403-VIII та № 1404-VIII.
Верховний Суд наголосив, що на відміну від судового контролю за виконанням судових рішень, який має на меті поновлення порушеного права учасника виконавчого провадження, зокрема шляхом скасування рішення приватного виконавця, наслідком відомчого контролю за діяльністю приватного виконавця є застосування заходів дисциплінарного впливу, призначенням яких є превентивна функція. Дисциплінарна відповідальність має позасудовий характер.
Враховуючи правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 320/1771/19, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності відповідних повноважень у МЮ України і Дисциплінарної комісії здійснювати оцінку процесуальних виконавчих дій вчинених приватним виконавцем на виконання судового рішення в межах контролю за діяльністю приватного виконавця та вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування заходів дисциплінарного впливу.
Щодо вибору Комісією одного з видів стягнення, то судова колегія апеляційного суду вважає, що законодавець, в даному випадку, надає Комісії дискреційні повноваження, тобто певний ступінь свободи при прийнятті рішення.
Системний аналіз статей 38, 40, 41 Закону № 1403-VIII дає підстави для висновку, що приватний виконавець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яким вважається невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.
Накладення дисциплінарного стягнення на приватного виконавця здійснюється Дисциплінарною комісією, яка, в свою чергу, при визначенні виду дисциплінарного стягнення враховує обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.
З аналізу частини сьомої статті 34 Закону № 1403-VIII слідує, що для прийняття рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, підставою для якого є наявність у діях приватного виконавця складу дисциплінарного проступку, Дисциплінарна комісія приватних виконавців має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення останнім законодавства, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця.
Тобто, із змісту норм законодавства, які регламентують діяльність Дисциплінарної комісії, слідує, що остання в кожному конкретному випадку повинна надати належну правову оцінку виявленому порушенню, які наслідки воно за собою потягнуло, чи вплинуло, чи є допущене порушення підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10.01.2020 у справі № 2040/6763/19, від 10.06.2021 у справі № 420/11224/20 та від 07.07.2021 у справі №160/10658/20.
В даному випадку Комісією при застосуванні стягнення до позивача враховано обставини вчинення позивачем проступку, ступінь його вини, та тяжкість вчиненого порушення, шляхом відібрання усних пояснень від позивача.
Вказане підтверджується витягом з протоколу № 63 від 15.06.2021.
У витязі з протоколу також враховано ступінь вини приватного виконавця, обставини вчинення проступку, а також факт того, що реалізації майна зупинена, відсутність наслідків, відсутність застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.
Відтак, всупереч висновків суду першої інстанції, Комісією у відповідності до вимог чинного законодавства України рішення оформлено належним чином.
Суд першої інстанції не врахував вищевказаних обставин та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
Разом з тим, враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_1.
Згідно ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

                                                            ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року    скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_1 до Міністерство юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців про визнання незаконними та скасування рішення та наказу відмовити у повному обсязі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 16.11.2022.
          
          Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          Н.М. Єгорова

                                                                                                            І.В. Федотов