Номер провадження: 22-ц/813/8351/22                  Головуючий у 1-й інстанції: Римар І.А.
Єдиний унікальний номер судової справи:494/1444/21 Доповідач Базіль Л. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 року                                                                  м. Одеса

       Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,
       суддів: Воронцової Л.П.,
                        Полікарпової О.М.,
       секретар Куріньова Л.С.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022 року, ухваленого у складі судді Римаря І.А. зі складенням повного тексту судового рішення 05.09.2022 року у цивільній справі №494/1444/21 за позовом ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визнання права на земельну часту (пай) в порядку спадкування за законом
                        ВСТАНОВИВ:
       Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
       02 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Березівського районного суду Одеської області з позовом до Березівської міської ради Одеської області про визнання права на земельну часту (пай) в порядку спадкування за законом.
       Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_2 , на момент його смерті вона проживала разом з ним, що встановлено рішенням Березівського районного суду Одеської області від 04.11.2008 року по справі №2-802, згідно якого за нею визнано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином вона являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька — ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       За життя ОСОБА_2 , як член колективного сільськогосподарського підприємства “Зоря” набув право на земельну частку (пай) із земель резервного фонду на підставі рішення Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області №102-ХХIII від 18.12.2000 року, однак через необізнаність не оформив належне йому право.
       Позивачка дізналася про існування вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування та наявність у її батька прав на земельну ділянку лише у 2020 році, коли було створену Березівську ОТГ (правонаступник Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області стала Березівська міська рада Одеської області), тоді ж отримала копії витягу з протоколу загальних зборів членів КСП "Зоря" та рішення сесії сільської ради. 
       З метою успадкування прав на земельну частку (пай) після смерті батька, позивачка звернулася до нотаріуса, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що звернулася до нотаріальної контори після спливу встановленого шестимісячного строку, а також через відсутність необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину.
       На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила визнати за нею право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі 6,7 га, яку передано ОСОБА_2 на підставі рішення Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області №102-ХХIII від 18.12.2000 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
       Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавець ОСОБА_2 при житті отримав лише рішення Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області від 18.12.2000 року, яким йому було передано із земель резервного фонду земельну ділянку у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,7 га (ріллі), однак у зв`язку з його смертю не отримано документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації, а відтак право власності на цю земельну ділянку у спадкодавця не виникло та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х “Перехідні положення” Земельного Кодексу.
        Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування — права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. 
       Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
       Не погоджуючись із вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема положення ст. 125 ЗК України, як такі, що не регулюють спірні правовідносини.
       Зазначає, що з огляду на ту обставину, що спірні правовідносини виникли у 2000 році, відтак у даному випадку застосуванню підлягають положення ЗК України, прийнятого 1990 року, а також указ Президента України від 08.08.1995 року №720/95 “Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям” та відповідні норми ЦК УРСР.
       Позиція сторін на стадії апеляційного перегляду справи.
       Березівський міський голова Григораш В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що Березівська міська рада Одеської області не заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги. Просив розглядати справу без участі представника міської ради.
       Позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі.
       У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       На підставі викладеного апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін у справі, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 
       Позиція апеляційного суду.
       У відповідності до приписів ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
       Обставини справи.
       Із матеріалів справи вбачається, що цивільний стан заявниці неодноразово змінювався у зв`язку з укладанням шлюбів, внаслідок чого змінювалося прізвище позивачки, у наступному порядку: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.9,10,11).
       З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області, вбачається, що батьками позивачки, ОСОБА_7 є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а.с. 8).
       20.01.2000 року загальні збори членів колективного сільськогосподарського підприємства “Зоря” Березівського району у формі протоколу №4 загальних зборів висловили піклування перед виконкомом Гуляївської сільської ради про видання ОСОБА_2 відповідної документації на оформлення державних актів як одному із тих, хто не має сертифікатів, а земельні паї яких знаходяться в ТОВ “ЗОРЯНЕ” (а.с. 14).
       18.12.2000 року рішенням Гуляївської сільської ради Березівського району №102-ХХIII вирішено вилучити із земель резервного фонду земельну площу 6,7 га ріллі і передати громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Замовити розробку проекту організації території і визначити площу земельної ділянки в фізичних гектарах. Проект організації території затвердити на сесії сільради (а.с. 15).
       Додатком до рішення №102-ХХIII від 18.12.2000 року визначено список у якому вказано: 1. ОСОБА_2 (а.с. 16).
        ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що зроблено відповідний актовий запис №12 та відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 12).
       04 листопада 2008 року рішенням Березівського районного суду Одеської області у справі №2-802 визнано за ОСОБА_9 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті батька — ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: житловий будинок жилою площею 30,1 кв.м., загальною площею 41,3 кв.м. з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому на праві власності, що підтверджується випискою з господарської книги Гуляївської сільської ради Березівського району, Одеської області, особовий рахунок № НОМЕР_3 (а.с. 13).
       02.03.2021 року листом державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі, Дацкової Ф.А. №580/01-16 відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав звернення до нотаріальної контори після спливу встановленого шестимісячного строку, а також відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про права на спадщину документів (а.с. 17).
       Мотиви апеляційного суду та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини.
       Предметом у справі, що переглядається апеляційним судом є визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. 
       Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.        
       Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
       Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
       Матеріали справи свідчать про те, що спірні правовідносини у даній справі виникли 18.12.2000 року, з часу прийняття Гуляївською сільською радою Березівського району рішення №102-ХХIII про вилучення із земель резервного фонду земельної площі 6,7 га ріллі і передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
       Відтак, за вказаних обставин, застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми права, чинні на момент виникнення цих правовідносин, на чому слушно зазначає позивачка в апеляційній скарзі.
       Згідно п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 (далі - Указ), право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. 
       Згідно п. 5 Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.
       Згідно п. 6 Указу, у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.
       Відповідно до ч.1,2 ст.3 Закону України “Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)”особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). За результатами розгляду таких заяв відповідною сільською, селищною, міською радою приймається рішення про виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв)
       За приписами ч.4 ст.3 вказаного Закону відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) у разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) в межах одного сільськогосподарського підприємства.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
       Відповідно до змісту витягу із протоколу №4 загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства “Зоря” Березівського району від 20.01.2000 року, ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримував, а його земельна частка (пай) знаходилась в ТОВ “Зоряне”.
       Цими ж загальними зборами було вирішено піклуватися перед виконкомом Гуляївської сільської ради про видання відповідної документації на оформлення державних актів, зокрема, ОСОБА_2 .
       18.12.200 року рішенням Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області №102-ХХIII, ОСОБА_2 передано із земель запасу резервного фонду у приватну власність земельну ділянку площею 6,7 га (ріллі) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
       Враховуючи зазначені вимоги чинного законодавства України, встановлені фактичні обставини справи, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 мав земельну частку (пай), яка знаходилась в ТОВ “Зоряне” і реалізував таке право на підставі рішення Гуляївської сільської ради від 18.12.2000 року, шляхом вилучення із земель резервного фонду земельну площу 6,7 га (ріллі) і передачі йому у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
       На підставі наведеного, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, закріплений в ст.13 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання за ОСОБА_1 , як спадкоємцем ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) є необґрунтованими, а тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити з наведених вище підстав.
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог заявниці, однак допустився помилок у мотивах прийнятого рішення.
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення Березівського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022 року в зазначеній частині підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
       При цьому апеляційний суд зазначає, що дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 цього Декрету було зупинено пунктом 6 Декрету (втратив чинність на підставі Кодексу N 2768-III від 25.10.2001). 
       Законом України №509-VI від 16.09.2008 року внесено зміни до чинного Земельного Кодексу, а саме пункту 1 розділу X "Перехідні положення" доповнено абзацами другим і третім такого змісту: "Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" ( 15-92 ), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.
       Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
       Повний текст постанови складено 05.12.2022 року.
       Керуючись ст. 367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                       ПОСТАНОВИВ:
        Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
В решті рішення суду залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом 30 днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

       Головуючий                                                        Л.В. Базіль

       Судді:                                                                Л.П. Воронцова
                                                                        О.М. Полікарпова