УХВАЛА

26 вересня 2022 року 
м. Київ
справа № 640/25229/19
адміністративне провадження № К/990/19583/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Соколова В.М.,  Мартинюк Н.М., 
перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 року 
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року
у справі №640/25229/19
за позовом ОСОБА_1 
до Офісу Генерального прокурора 
про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:
27 липня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі №640/25229/19.
Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2022 року відмовлено скаржнику в задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, визнавши зазначені в ньому причини пропуску строку неповажними, а касаційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску скаржником строку на касаційне оскарження та несплатою судового збору.
Надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (код 0102936413320) копія ухвали суду від 01 серпня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху отримана скаржником 04 серпня 2022 року.
15 серпня 2022 року до суду касаційної інстанції надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, платіжне доручення №2969 від 28 липня 2022 року про сплату судового збору та заява про визнання поважними причин пропуску та поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших причин пропуску цього строку.
Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на касаційне оскарження з моменту закінчення строку на касаційне оскарження (07 березня 2022 року) до подання касаційної скарги до поштового відділення (25 липня 2022 року), відповідач, зазначає, що отримав копію оскаржуваного судового рішення 10 лютого 2022 року.
Крім того, відповідно Закону України від 24 лютого 2022 року №2102 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (та продовженим відповідними нормативно-правовими актами) на території країни було введено воєнний стан.
Згідно з наказом Генерального прокурора від 26 лютого 2022 року №39 з 24 лютого 2022 року визначалося тимчасове місце дислокації керівництва та структурних підрозділів Офісу Генерального прокурора. З 18 квітня 2022 року даний наказ втратив чинність.
Також, скаржник зазначає, що з 24 лютого 2022 року по 20 червня 2022 року був обмежений доступ до «Єдиного державного реєстру судових рішень», що фактично унеможливило отримання повного тексту оскаржуваного судового рішення.
Крім цього, скаржник зазначає, що починаючи з 24 лютого 2022 року російська федерація постійно проводила обстріли території України, зокрема міста Києва, а також неодноразово оголошувалась повітряна тривога, що вплинуло на виконання працівниками Офісу Генерального прокурора свої повноважень, зокрема несвоєчасному поданні апеляційних та касаційних скарг. 
Також, відповідач зазначає, що працівник відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді, який супроводжував дану справу був мобілізований з 17 квітня 2022 року, у зв`язку з чим касаційна скарга не була подана у період з 17 квітня 2022 року по 25 липня 2022 року.
Перевіряючи доводи, якими скаржник обґрунтовує поважність пропуску строку на касаційне оскарження в заяві, яка надійшла до Верховного Суду 15 серпня 2022 року, Судом з`ясовано наступне.
Відповідно до вимог частини третьої  статті 329 КАС України  строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених  частиною п`ятою  статті 333 цього Кодексу.
Суд звертає увагу скаржника, що приписами  статті 44 КАС України  встановлено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).
Наведеними положеннями  КАС України  чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження, а також належного оформлення касаційної скарги.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
При цьому Верховний Суд окремо наголошує, що при вирішенні питання про поновлення строку на касаційне оскарження Суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалом часу, а саме з моменту закінчення встановленого  КАС України  строку касаційного оскарження до дати звернення з касаційною скаргою.
Суд касаційної інстанції зазначає, що відповідачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у останнього об`єктивних перешкод, які унеможливили реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою до Верховного Суду в найкоротші строки.
Щодо зазначення відповідачем інших причин пропуску на касаційне оскарження у зв`язку із запровадження на території України воєнного стану, то колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
Верховний Суд наголошує, що посилання скаржника лише на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку на подання касаційної скарги для органу державної влади без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до Верховного Суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу Офісу Генерального прокурора, що, в свою чергу, обумовило пропуск строку на подання касаційної скарги.
Посилання скаржника на обмеження доступу до «Єдиного державного реєстру судових рішень» з 24 лютого 2022 року по 20 червня 2022 року, що унеможливило ознайомлення відповідача з оскаржуваним судовим рішенням, Суд не бере до уваги, оскільки відповідач отримав копію оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції - 10 лютого 2022 року.
Щодо доводів скаржника про тимчасову зміну місця дислокації керівництва та структурних підрозділів Офісу Генерального прокурора та мобілізацію працівників відповідальних за подання касаційних скарг, Суд вважає за доцільне зазначити, що ці питання є внутрішніми питаннями організації роботи та трудового розпорядку відповідача, та такі обставини не можуть бути підставою для обґрунтування причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.
Також Суд акцентує увагу на тому, що органи Прокуратури України, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених, в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтермінувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що Офісом Генерального прокурора не вказано поважних причин пропуску на касаційне оскарження, не надано доказів щодо вжиття заходів для своєчасного подання касаційної скарги у найкоротшій строк, не обґрунтовано зволікання з поданням даної касаційної скарги.
Суд звертає увагу скаржника на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених  КАС України  певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Тобто, особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд акцентує увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Відповідно до  статті 129 Конституції України  та статей  2,  8 - КАС України  однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України", принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Інших поважних причин неможливості звернення до суду касаційної інстанції у строк, встановлений  статтею 329 КАС України, відповідачем не наведено.
Станом на день постановлення цієї ухвали на виконання ухвали Верховного Суду від 01 серпня 2022 року, будь-яких інших заяв чи клопотань від скаржника до суду не надходило.
Тому, є всі підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчено, проте виявлені недоліки скаржником не усунуто.
Згідно пункту 4 частини першої  статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на наведене та виходячи з того, що на вимогу суду скаржником не наведено інших причин поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень з моменту закінчення строку на касаційне оскарження (07 березня 2022 року) до подання касаційної скарги до поштового відділення (25 липня 2022 року), у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями  3,  329,  333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
1.  Відмовити в задоволені клопотання Офісу Генерального прокурора від 15 серпня 2022 року про поновлення строку на касаційне оскарження.
2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі №640/25229/19.
3. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

..................................
..................................
..................................

А.В. Жук
В.М. Соколов
Н.М. Мартинюк
Судді Верховного Суду