ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 300/8326/21 пров. № А/857/6789/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                              Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року, прийняте суддею Чуприною О.В. у місті Івано - Франківську, у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" про стягнення заборгованості,-                                             
                                                               встановив:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі – ГУ ПФУ в Івано – Франківській області, позивач) звернулося з адміністративним позовом до АТ "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" (надалі – відповідач) про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах по списку №1 і списку №2 за  жовтень – листопад  2021 року  в розмірі 186 102,37 грн.
В подальшому, позивачем подано до суду клопотання про збільшення позовних вимог, зокрема, про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах по списку №1 і списку №2 за  жовтень – грудень 2021 року  в сумі 286 685,35 гривень 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що обов`язок визначення сум відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій покладено на позивача, відповідач в свою чергу зобов`язаний до 25-го числа щомісячно здійснити відшкодування таких витрат в розмірах, визначених позивачем. Підставою для відшкодування є відповідні розрахунки цих витрат, які надсилаються відповідачу.
На підставі розрахунків, наданих позивачем,  у відповідача, з урахуванням переплати за попередні періоди, виник обов`язок відшкодувати позивачу витрати на виплату та доставку пільгових пенсій по списках №1 і №2, здійснених за період жовтень 2021 року по грудень 2021 року, в загальній сумі 286 685,35 гривень.
Однак, відповідачем не проведено відшкодування сум понесених позивачем фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Наявність такої заборгованості у відповідача перед позивачем підтверджується розрахунками таких витрат на її виплату і доставку за період з жовтня 2021 року по листопад 2021 року, довідками-розрахунками по сумах виплачених пільгових пенсій та витрат на їх доставку, що підлягають відшкодуванню відповідачем за вказаний період та особовими картками по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по списку №1 та списку №2.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, АТ "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод"  подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що пред`явлені вимоги у заяві про збільшення позовних вимог від 04.01.2022 року становлять самостійний предмет та підстави спору, що не залежить та не пов`язана з вимогою, заявленою за первісним позовом, та, як наслідок, вказує на невідповідність позовної заяви вимогам ч.1 ст.47 КАС України, суд першої інстанції мав винести ухвалу про повернення без розгляду поданої заяви про збільшення позовних вимог.
Звертає увагу на те, що оскільки представник позивача Сапіжак В.М. не є керівником позивача та не є адвокатом, та зважаючи, що право на подання і підписання позовної заяви та відповідно копій розрахунків сум заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах має особисто керівник або представник на підставі довіреності, який є адвокатом, то додані до позовної заяви копії розрахунків підписано особою, яка не має права підписувати її.
Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд не перевірив та не встановив повноважень на право подання та підписання позовної заяви та відповідно копій розрахунків сум заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах ГУ ПФУ в Івано-Франківській області. Зокрема, не встановив до компетенції яких посадових осіб віднесені відповідні повноваження захисту інтересів Головного управління Пенсійного фонду України в даній справі.
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що АТ "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" (а.с.86) зареєстроване 27.04.2001 року як суб`єкт підприємницької діяльності юридична особа (ідентифікаційний код юридичної особи 13655435).
Відповідач взятий ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на облік як платник внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Із наявних у матеріалах справи письмових доказів з`ясовано, що колишнім працівникам відповідача, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 (список №1); ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_23 , (список №2), які у свій час відпрацювали (здобули) відповідний стаж роботи у ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" (правонаступником якого є відповідач у даній справі) із шкідливими і важкими умовами праці та досягли визначеного пенсійного віку, призначено і виплачується позивачем пенсія на пільгових умовах по списках №1 і №2 відповідно до пунктів "а", "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.7-37, 57-70).
          Відповідно до ч.1 ст.47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Однак, наведені норми процесуального закону обмежують право позивача змінювати одночасно предмет та підстави позову.
Колегія суддів зазначає, що зміна позову повинна стосуватися тих спірних правовідносин, які вже винесені на розгляд і вирішення суду. Позивачем не повинно ототожнюватися можливість подання заяви про зміну предмету або підстав позову із поданням нового адміністративного позову, що не пов`язаний з первісним позовом.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.
Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.
Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі 923/1061/18, від 19.12.2019 року у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 року у справі №    925/186/19.
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, із заяви про збільшення позовних вимог (а.с.53-55) позивач просить змінити, як і предмет, так і підстави позову.
Предметом позову у даній справі є сума, яку позивач просить стягнути з відповідача. У поданій заяві ГУ ПФУ в Івано – Франківській області просить збільшити суму зі 186102,37 грн. до 286685, 35 грн.
Щодо підстав позову, то позивач просить змінити і їх, оскільки збільшує період, за який слід стягнути заборгованість, зокрема, з жовтня 2021 року по грудень 2021 року. Крім того, змінює перелік колишніх працівників, яким призначено і виплачується пенсія на пільгових умовах  по списках №1 та №2.
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не було враховано, що поданою заявою позивач змінив предмет та підставу позову, а суд першої інстанції розглянув справу, не прийнявши таку заяву до розгляду шляхом ухвалення відповідного процесуального документу.
Тому, оскільки вказана зміна позовних вимог виходить за межі спірних правовідносин, остання не є зміною заявлених позовних вимог в розумінні статті 47 КАС України, а є поданням до суду нового позову, що унеможливлює його розгляд у рамках даної справи.
Частиною першої ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява, зокрема, залишається без розгляду у відповідній частині з підстав, встановлених п.7 ст.240 цього Кодексу, зокрема, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.
Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.11.2018 року у справі №806/1723/17.
Відтак, позов в частині збільшених позовних вимог слід залишити без розгляду.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і законами України.
Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Частиною другою «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) (з наступними змінами та доповненнями, в редакції до 01.01.2018 року) було встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
З 01.01.2018 року частина 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII має іншу редакцію. Відповідно до цього пункту з 01.01.2018 року покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком; за рахунок коштів Державного бюджету України пенсії, призначені особам відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (стосовно осіб, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та після цієї дати відповідно до пунктів 2 - 8 частини другої статті 114 цього Закону (стосовно осіб, які працювали у сільськогосподарських товаровиробників, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та частини третьої статті 114 цього Закону. У разі недостатності зазначених коштів фінансування суми, якої не вистачає для повного покриття витрат на виплату та доставку таких пенсій, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок та розмір відшкодування підприємствами витрат Пенсійному фонду України на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах визначений Розділом 6 «Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року за №64/8663 (далі -Інструкція №21-1).
Відповідно до пункту 6.1 Інструкції №21-1  для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України), відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону №1788-XII до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону №1058-IV: особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону №1788-XII та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.
Пунктом 6.4 Інструкції №21-1 визначено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини другої «Прикінцевих положень» Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Положеннями пункту 6.7 Інструкції №21-1 передбачено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини другої «Прикінцевих положень» Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.
Відповідно до пункту 6.8 Інструкції №21-1 у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (крім підприємств, місцезнаходженням яких є вільна економічна зона «Крим»). Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.
Отже, обов`язок з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV, в частині пенсій призначених у порядку статті 13 Закону №1788-ХІІ, покладений на підприємства.
При цьому, колегія суддів зазначає, що обов`язок визначення сум відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій покладено на позивача, відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування зазначених витрат в розмірах визначених позивачем, підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунки цих витрат, який надсилається підприємству.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2019 року у справі №460/3113/18.
До того ж, колегія суддів вказує на те, що органи Пенсійного фонду зобов`язані повідомити підприємство про настання обставин, які впливають на суму відшкодування, шляхом надіслання підприємству розрахунку.
У справі, яка розглядається встановлено, що на виконання вимог пункту 6.4 Інструкції №21-2 позивачем на адресу відповідача були надіслані розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV в частині пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону №1788-XII.
При цьому, вищезазначені розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій відповідачам не оскаржені, а отже є узгодженими.
Колегія суддів звертає увагу, що предметом спору у даній справі є стягнення сум коштів, зазначених у розрахунках позивача, а не законність цих розрахунків чи правомірність дій позивача при нарахуванні відповідачу сум по відшкодуванню пільгової пенсії.
Відтак, колегія суддів не бере до уваги покликання апелянта на відсутність підтвердження чи дійсно понесено витрати, які позивач вимагає відшкодувати, а  також те, що пенсіонери, яким виплачено пенсію та яких  позивач вказує, як працівників АТ "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод", не є такими працівниками, пільговий стаж такими пенсіонерами здобуто також і на інших підприємствах. 
Покликання апелянта на те, що останній не отримував розрахунків заборгованості спростовується наявними у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.7,23 зворот).
Щодо покликання скаржника на те, що представник позивача Сапіжак В.М. не є керівником позивача та не є адвокатом, то позовна заява та  копії розрахунків підписано особою, яка не має права підписувати її не заслуговує на увагу суду, оскільки, як вбачається із матеріалів справи як позов (а.с.4), так і розрахунок заборгованості (а.с.6) підписано начальником Головного управління Надією Павлюк як керівником. 
Враховуючи наведене вище, колегія суддів проходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення із АТ "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" на користь ГУ ПФУ в Івано-Франківській області заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за період з жовтня 2021 року по листопад 2021 року в загальній сумі 186 102,37 гривень.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи результат розгляду апеляційної скарги та, виходячи із приписів ст.139 КАС України, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Івано – Франківській  області на користь акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" судові витрати в сумі  2263, 12 грн.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                            постановив:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" задовольнити частково.
Рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року в справі №  300/8326/21 скасувати і прийняти постанову, якою адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.
Стягнути із акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" (ЄДРПОУ: 13655435) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ЄДРПОУ:  20551088) заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за період з 01 жовтня 2021 року по 30 листопада 2021 року в загальній сумі 186 102 (сто вісімдесят шість тисяч  сто дві) гривні 37 копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ЄДРПОУ:  20551088) на користь акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" (ЄДРПОУ: 13655435) судові витрати в сумі  2263 (дві тисячі двісті шістдесят три ) гривні 12 копійок.
В решті позовні вимоги залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар