УХВАЛА

27 жовтня 2022 року 
м. Київ

справа №640/6884/21
адміністративне провадження № К/9901/47026/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача                                                     Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів -                                                   Мартинюк Н.М.,
                                                            Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2021 (головуючий суддя -           І.О. Лічевецький, судді - В.П. Мельничук, О.М. Оксененко)
у справі №   640/6884/21
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства освіти і науки України
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України № 74-а від 15.02.2021 про звільнення її з посади генерального директора директорату стратегічного планування та європейської інтеграції, за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку зі зміною структури апарату Міністерства освіти і науки України, зміною штатного розпису та відповідно до пункту 1 частини першої та частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України поновити її на посаді генерального директора директорату стратегічного планування та європейської інтеграції (директорату європейської інтеграції, бюджетування та узгодження політик) Міністерства освіти і науки України з 17.02.2021;
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.02.2021 до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржуваний наказ є протиправним, прийнятим з порушенням частини першої статті 43 Конституції України, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», оскільки скорочення посади генерального директора директорату стратегічного планування та європейської інтеграції не відбулося; посадові обов`язки генерального директора директорату стратегічного планування та європейської інтеграції збігаються з посадовими обов`язками генерального директора директорату європейської інтеграції, бюджетування та узгодження політик; кваліфікаційні вимоги до посад генеральних директоратів збігаються.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.07.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства освіти і науки України від 15.02.2021 № 74-а. Поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора директорату стратегічного планування та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України з 18.02.2021. Стягнуто з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2021 по 28.07.2021 в сумі 201 609, 67 грн. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що посада генерального директора не була скорочена внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу, а тому у відповідача не було підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», для звільнення позивача саме у зв`язку зі скороченням посади, яку вона обіймала.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2021 апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що стаття 87 Закону України «Про державну службу» пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише із скороченням чисельності або штату державних службовців, а й із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців. Тому дійшов висновку щодо законності оскаржуваного наказу, оскільки у спірних правовідносинах відбулося фактичне скорочення посади генерального директора директорату стратегічного планування та європейської інтеграції без скорочення чисельності або штату працівників.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, залишити рішення суду першої інстанції без змін.  

Підставою відкриття касаційного провадження скаржник вказує пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржниця зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновку щодо застосування пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», викладеного у постановах Верховного Суду від 24.07.2020 у справі № 816/654/17, від 27.02.2020 у справі № 803/1834/17, від 31.01.2019 у справі № 820/4077/17, від 08.11.2018 у справі                                  № 820/4173/17, від 10.09.2020 у справі № 806/1149/16.

Ухвалою Верховного Суду від 28.12.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами касаційної скарги не погоджується, звертає увагу суду, що обставини цієї справи, та відповідно, спірні правовідносини у справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі не є подібними, просить закрити касаційне провадження у справі. 

Ухвалою Верховного Суду від 26.10.2022 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Як зазначалось вище, касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Водночас, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не враховано висновку щодо застосування пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», викладеного у постановах Верховного Суду від 24.07.2020 у справі № 816/654/17, від 27.02.2020 у справі № 803/1834/17, від 31.01.2019 у справі № 820/4077/17, від 08.11.2018 у справі № 820/4173/17, від 10.09.2020 у справі № 806/1149/16.

Верховний Суд вважає за необхідне вказати, що аналіз положень пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Варто зауважити, що у справах № 803/1834/17, № 820/4077/17, № 820/4173/17 предметом розгляду було незаконність звільнення зі служби на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114. При розгляді вказаних справ положення Закону України «Про державну службу» судами не застосовувались, відповідно, при перегляді цих справ у касаційному порядку Верховний Суд висновку щодо застосування норм Закону України «Про державну службу» не висловлював.   

У справах № 816/654/17, № 806/1149/16 спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям наказу про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», відповідно до якого підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі. 

У постанові від 24.07.2020 у справі № 816/654/17 Верховний Суд вказав, що умовою припинення державної служби з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» є, зокрема, ліквідація державного органу або його реорганізація, що поєднана зі скороченням штату/чисельності державних службовців та/або змінами в організації роботи (служби), унаслідок яких державний службовець об`єктивно не може виконувати посадових обов`язків за посадою, яку обіймав до запровадження змін в організації роботи, а щодо переведення на іншу посаду він або заперечує, або для цього об`єктивно немає можливості. Сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Переглядаючи справу № 806/1149/16 Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 звернув увагу, що звільнення, у зв`язку з реорганізацією державного органу, може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. В іншому випадку - дія трудового договору працівника продовжується.

Повертаючись до обставин справи № 826/9173/18, Верховний Суд зауважує, що звільнення ОСОБА_1 відбулось на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону № 117-IX від 19.09.2019, відповідно до якого підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. 

При перегляді адміністративної справи судами встановлено, що Наказом Міністерства освіти і науки України від 15.01.2020 № 5-а затверджено структуру апарату Міністерства освіти і науки України з 01.01.2020, згідно якого загальна чисельність штатних посад становить 368. До вказаної структури входив директорат стратегічного планування та європейської інтеграції у загальній кількості - 19 посад, в тому числі, посада генерального директора (1 посада), яку обіймала позивач. 

Згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 24.12.2020 № 535-а внесено зміни до структури апарату Міністерства освіти і науки України, зокрема, виведено зі штатного розпису директорат стратегічного планування та європейської інтеграції та введено до штатного розпису директорат європейської інтеграції, бюджетування та узгодження політик. Наказом від 31.12.2020 № 552 введено в дію зміни до штатного розпису Міністерства освіти і науки України на 2020 рік, згідно якого загальна чисельність штатних посад становить 368. При цьому, до вказаної структури також входить директорат європейської інтеграції, бюджетування та узгодження політик у загальній кількості - 10 посад, в тому числі, посада генерального директора (1 посада).

Тобто у структурі апарату утворено новий структурний підрозділ зі своїм штатним розписом та посадовими обов`язками. 

18.01.2021 позивача попереджено про наступне звільнення у зв`язку зі змінами у структурі. Одночасно позивачу запропоновано вакантну посаду керівника експертної групи з питань цифрової трансформації освіти і науки директорату цифрової трансформації.

Згідно вчиненому на повідомленні 12.02.2021 запису позивач відмовилась від запропонованої посади.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду справи вказав, що той факт, що після внесення наказом Міністерства освіти і науки України № 535-а від 24.12.2020 змін до структури апарату Міністерства освіти і науки України загальна штатна чисельність працівників залишилась незмінною (368 осіб) не свідчить про те, що не відбулося скорочення посади, яку обіймала позивач. Після того, як наказом № 552 від 31.12.2020 було введено в дію зміни до штатного розпису директорат стратегічного планування та європейської інтеграції перестав існувати в Міністерстві освіти і науки України, натомість було утворено директорат європейської інтеграції, бюджетування та узгодження політик. Тобто в межах розгляду цієї справи встановлено, що відбулося фактичне скорочення посади генерального директора директорату стратегічного планування та європейської інтеграції без скорочення чисельності або штату працівників. 

При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що стаття 87 Закону України «Про державну службу» пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише із скороченням чисельності або штату державних службовців, а й із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду констатує, що обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справах № 816/654/17, № 803/1834/17, № 820/4077/17,                      № 820/4173/17, № 806/1149/16 не є подібними, з огляду на різне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Крім того, висновки, які викладені у зазначених позивачем постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо обставин.  

Фактично доводи та аргументи скаржника зводяться до переоцінки доказів, а в силу частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до частини другої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 339, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ухвалив:

Закрити касаційне провадження № К/9901/47026/21 у справі № 640/6884/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 640/6884/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     Ж.М. Мельник-Томенко 

Судді                                                                  Н.М. Мартинюк

                                                                      В.М. Соколов