ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 жовтня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/7452/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 р. (суддя Рищенко А.Ю.) в справі № 160/7452/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання  протиправною бездіяльності щодо не проведення у день звільнення виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та невиплати середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 28.12.2021 р. по день фактичного розрахунку  28.04.2022 р. у сумі 48  315,60 грн.;  стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні одноразової грошової допомоги в період з 28.12.2021 р. по день фактичного розрахунку 28.04.2022 р. у сумі 48  315,60 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів; визнання протиправною бездіяльності щодо неврахування при визначені розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції індексації у розмірі у сумі 1  553,49 грн.  та невиплати  у розмірі 4  272,09 грн. різниці між виплаченою одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції та одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції, розрахованої з урахуванням індексації;  стягнення різниці між виплаченою одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції та одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції, розрахованої з урахуванням індексації у сумі 4  272,09 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні; стягнуто з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України        на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.12.2021 року по 28.04.2022 року в сумі 47 108,40        грн. без урахування податків й інших обов`язкових платежів; в іншій частині позовних вимог  відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в  повному обсязі.
На думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до п. 8 розділу VI Порядку № 260 одноразова грошова допомога виплачується не пізніше 2 місяців з дня звільнення зі служби, а в разі надходження коштів пізніше – протягом п`яти робочих днів після їх надходження, тобто питання щодо строків виплати одноразової грошової допомоги  при звільненні зі служби поліцейських визначені спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, згідно з яким у відповідача відсутній обов`язок здійснювати виплату допомоги в день звільнення, та встановлено відмінні від передбачених  статтею 116 КЗпП строки її виплати.
При цьому за змістом  п. 14 постанови № 393 одноразова грошова допомога виплачується  за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті на утримання Національної поліції.
Листом від 19.01.2022 р. відповідачем повідомлено Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України про потребу у коштах для виплати допомоги позивачу, надано відповідний  розрахунок, а асигнування на виплату одноразової грошової допомоги надійшли Департаменту 25.04.2022 р., допомога перерахована позивачу 28.04.2022 р., тобто в межах п`яти робочих днів, як передбачено Порядком № 260.
Надходження асигнувань на виплату позивачу допомоги обумовлено введенням в країні воєнного стану та першочерговим здійсненням Казначейством у цей період асигнувань  на видатки на національну безпеку і оборону та на здійнення заходів режиму воєнного стану відповідно до п. 18 Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 09.06.2021 р. № 590, тому вважає, що  відсутні підстави для застосування статей 116,  117 КЗпП.
Крім того, при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності частки порівняно із середнім заробітком працівника, а також те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України.
Наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 23.12.2021 №524 о/с звільнено за п. 7 ч. 1    ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»    (за власним бажанням) майора поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області з 28.12.2021.
Під час звільнення позивачу не виплачено одноразову грошову допомогу, яка передбачена ч. 2    ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Вказану грошову допомогу позивач отримав 28.04.2022.
Враховуючи,  що на момент звільнення з позивачем не  проведено остаточного розрахунку,  роботодавець не нарахував та не виплатив одноразову грошову допомогу, яка  виплачена позивачу  поза межами строку, встановленого  статтею 116 КЗпП України,  суд першої інстанції вважав, що наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої  статтею 117 КЗпП України.
Встановивши,  що період затримки розрахунку складає з 29.12.2021 р. (28.12.2021 р. – дата звільнення) по 28.04.2022 р. (дата фактичного розрахунку) – 120 днів, обчисливши середньоденний розмір грошового забезпечення в розмірі 392,57 грн., суд першої інстанції обчислив розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні в розмірі 47 108,40 грн. (392,57 грн. х 120 днів).
Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача про стягнення різниці між виплаченою одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції та одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції, розрахованої з урахуванням індексації у сумі 4 272,09 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, є необґрунтованими, адже індексація відповідно до нормативних актів не входить до складу грошового забезпечення.
Крім того, судом першої інстанції зазначено, що у позовній заяві позивач включив до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні суму індексації, яка не входить до складу грошового забезпечення, тому відповідно збільшено суму одноразової грошової допомоги на 1,5% військового збору.
Однак, військовий збір у розмірі 1,5% грошового забезпечення не входить до розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні, а повинен утримуватися із нарахованої суми одноразової грошової допомоги при її виплаті з подальшим перерахуванням до Державного бюджету України відповідно до п. 16.1 підрозділу X Розділу      Перехідні положення Податкового кодексу України    у редакції від 15.05.2021 №2755-VI.
Відповідачем оскаржене в апеляційному порядку судове рішення в частині задоволених позовних вимог.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції.  
Наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 23.12.2021 р. № 524о/с майор поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області, з 28.12.2021 р. звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). 
Наказ № 524о/с від 23.12.2021 р. не містить відомостей про нарахування та виплату позивачу належних при звільненні коштів, зокрема, одноразової грошової допомоги при звільненні. 
На картковий рахунок позивача 28.04.2022 р. зараховано кошти в розмірі 21 656,25 грн. – одноразова грошова допомога при звільненні.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання права особи на отримання середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, при цьому такою затримкою позивач вважає невиплату у день звільнення зі служби в поліції одноразової грошової допомоги при звільненні. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає  Закон України «Про Національну поліцію»    від 02.07.2015 р. № 580-VIII  (далі - Закон № 580-VIII).
Частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення  визначає Міністр внутрішніх справ України.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджено наказом МВС від 06.04.2016 р. № 260, (далі – Порядок № 260), пунктом 2 розділу VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби» встановлено, що поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
За змістом абзацу першого пункту 6 розділу VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби» Порядку № 260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
Пунктами 7 та 8  розділу VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби» Порядку № 260 передбачено, що у наказі про звільнення підрозділом кадрового забезпечення в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат.
Одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.
Щодо можливості застосування у спірних правовідносинах положень законодавства про працю суд  виходить з того, що оскільки положення спеціального законодавства, зокрема Закону № 580-VIII та Порядку № 260, не врегульовують усіх питань, які можуть виникати при звільненні зі служби в поліції, як-то відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, суд має застосовувати до спірних правовідносин окремі положення  КЗпП  (у тій частині, що не врегульована спеціальними для цих правовідносин нормами), що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, та правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 30.01.2019 р. в справі № 806/2164/16.
Відповідно до  статті 116 КЗпП України  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі  статтею 117 КЗпП  в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що умовами застосування частини першої  статті 117 КЗпП України  є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Отже, одноразова грошова допомога при звільненні, на яку мав право позивач, відноситься до належних звільненому сум, тому повинна бути виплачена у день звільнення позивача зі служби в поліції.  Факт не виплати такої суми в установлений строк є підставою для застосування наслідків, які передбачені  статтею 117 КЗпП України.
Посилання апелянта на пункт  8  розділу VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби» Порядку № 260 стосовно того, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські, суд визнає незмістовними з огляду на приведені вище норми  права та правові висновки Верховного Суду, які враховуються судом в силу частини п`ятої статті 242 КАС України, стосовно того, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення.
За змістом частини першої  статті 117 КЗпП України  обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку.  І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина перша  статті 117 КЗпП України  переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
В цьому випадку фактичний розрахунок з позивачем проведено відповідачем 28.04.2022 р., тому є правильним зазначення судом першої інстанції, що відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з  29.12.2021 р. по 28.04.2022 р., тобто за  120 днів. 
Враховуючи, що розмір грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням складав 23 946,52 грн. (за жовтень 2021 року – 14 753,73 грн., за листопад 2021 року – 9 192,79 грн.), є вірним розмір середньоденного грошового забезпечення на рівні 392,57 грн., обчислений судом першої інстанції (23 946,52 грн. : 61 день (кількість днів у жовтні та листопаді).
Відповідно, розмір середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні правильно обчислено судом першої інстанції у розмірі 47 108,40 грн. (392,57 грн. х 120 днів).
Аргумент апелянта про те, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності частки порівняно із середнім заробітком працівника, а також те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, суд визнає помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогам закону.
Суд звертає увагу, що відповідачем добровільно позивачу виплачена сума одноразової грошової допомоги при звільненні, хоча із затримкою. При цьому розмір такої допомоги не оспорюється ані позивачем, ані відповідачем.
Тобто в цьому випадку відсутній спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми, а цей спір виник саме з підстав затримки розрахунку з позивачем  при звільненні, відповідальність за що передбачена саме частиною першою статті 117 КЗпП. 
Інші посилання апелянта, а саме стосовно виплати одноразової грошової допомоги після отримання асигнувань з бюджету, а також щодо першочергового фінансування з державного бюджету потреб  національної безпеки і оборони, суду не бере до уваги, адже невиплата одноразової грошової допомоги  є обмеженням права позивача на отримання належних сум при звільненні, а права на отримання  належних коштів не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.
При цьому судом враховано практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  є джерелом права.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином, суд зазначає, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 р. у справі №750/5074/17.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тому судом в апеляційному порядку не переглядається.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за  правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України  розглядаються за правилами загального позовного провадження,  судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку,  крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 р. в справі № 160/7452/22  залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 р. в справі № 160/7452/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття  03.10.2022 р.   та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
          Повне судове рішення складено 03.10.2022 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко