ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" вересня 2022 р.                              Справа№ 910/12539/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Владимиренко С.В. 
 
за участю секретаря судового засідання: Заборовська А.О. 
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 21.09.2022,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець"
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022, повний текст (14.01.2022)
у справі № 910/12539/21 (суддя Полякова К.В.)
за позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю "АЯКС ДНІПРО"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
1) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 
2) Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", 
3) Кабінет Міністрів України, 
4) Міністерство енергетики України
про стягнення 13 771 841,84 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Гарантований покупець" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості з якої: пені в розмірі 3 536 828,61 грн, інфляційних втрат у розмірі                    1 909 316,71 грн та трьох процентів річних у розмірі  7 486 140,14 грн.
Позов мотивовано тим, що після прийняття судових рішень справах                    № 910/11887/20 (за період травень 2020 року), № 910/15672/20 (за червень 2020 року), № 910/13064/20 (за липень 2020 року) відповідач здійснив виконання судових рішень значно пізніше. Відтак, у межах даної справи заявлено вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за періоди, які не були заявлені у відповідних справах по дату фактичного їх виконання. 
Протокольною ухвалою суду від 18.11.2021 судом було прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути: 3 536 828,61 грн пені, 2 146 171,07 грн трьох процентів річних,                                        8 088 842,16 грн інфляційних втрат.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/12539/21 позов задоволено частково. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро"     задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" 1 767 751 (один мільйон сімсот шістдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят одну) грн 20 коп. пені, 1 057 820 (один мільйон п`ятдесят сім тисяч вісімсот двадцять) грн. 56 коп. трьох процентів річних, 7839811 (сім мільйонів вісімсот тридцять дев`ять тисяч вісімсот одинадцять) грн 93 коп. інфляційних втрат, 202364 (двісті дві тисячі триста шістдесят чотири) грн 33 коп. витрат зі сплати судового збору, а також 10612 (десять тисяч шістсот дванадцять) грн. 34 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/12539/21 скасувати в частині задоволених вимог, 202 364 грн 33 коп. витрат зі сплати судового збору, а також 10 612 грн 34 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги        скаржники посилаються        на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи,        неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Відповідач вказує на відсутність його вини у невиконання зобов`язань, оскільки порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, а у зв`язку з порушенням зобов`язань з боку ПрАТ НЕК " Укренерго"; стверджує про необхідність застосування ст. 614 ЦК України, як підстави для звільнення відповідача від відповідальності. 
Крім того, відповідач у апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не врахувано того, що розмір пені, 3 % річних та інфляційних втрат є надмірно великим, тому відповідно до частини третьої    статті 551 ЦК України        та частини першої        статті 233 ГК України        підлягає зменшенню. Вказує, що судом невірно застосованні норми права в цій частині. 
Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат до 90%. 
    Скаржник посилається на те, що заявлений розмір витрат є надмірним, а також на те, що надані послуги щодо витрат на професійну правничу допомогу є непідтвердженими. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної   скарги по суті.
Згідно протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 01.02.2022 року, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12539/21 та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/12539/21. Копію ухвали надіслано Господарському суду міста Києва.

09.02.2022 матеріали справи №910/12539/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 відмовлено в задоволенні клопотання Державного підприємства "Гарантований покупець" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/12539/21. Апеляційну скаргу залишено без руху. 

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 поновлено Державному підприємству "Гарантований покупець" строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою.  Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 18.07.2022 о 15:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 13.07.2022. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 13.07.2022. Явка учасників справи визнана не обов`язковою.
В ході розгляду справи склад колегії суддів змінювався та розгляд справи неодноразово відкладався. 
Зокрема, на підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022, у зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В. яка входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/12539/211.
Згідно повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2022, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Владимиренко С.В., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 апеляційну скаргу у справі №910/12539/21 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Владимиренко С.В., Євсіков О.О. Розгляд справи постановлено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 18.07.2022 о 15:00 год.
Надалі розгляд справи відкладався, зокрема у судовому засіданні від 18.07.2022 до 17.08.2022, до 21.09.2022. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.        
Товариство з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" у поданому відзиві зазначив, що оскаржене рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.
Інші учасники апеляційного провадження не скористалися  своїм правом згідно ч. 1    ст. 263 ГПК України та не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України  не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.        
Явка представників сторін.
В судове засідання від 21.09.2022 з`явилися представники позивача та відповідача.
Інші учасники справи до судового засідання не з`явилися. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлені у відповідності до ст.        120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення.
Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 21.09.2022 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.
Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.
Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного апеляційного перегляду справи, розгляд скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України,    проте в розумні строки.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України  та ч. 1 ст. 74 ГПК України   визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
05.05.2020 між відповідачем, як гарантованим покупцем, та позивачем, як продавцем за «зеленим» тарифом, укладено договір № 1340/01/20, відповідно до умов якого позивач зобов`язується продавати, а відповідач купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену позивачем, та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі Порядок № 641), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого НКРЕКП від 13.12.2019 № 2804.
У пункті 2.3 договору узгоджено, що позивач зобов`язується продавати, а відповідач зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.
Відповідно до пункту 3.1 договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку № 641 або глави 5 Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого НКРЕКП від 13.12.2019 № 2804 на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку № 641 або глави 4 Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого НКРЕКП від 13.12.2019 № 2804.
Пунктом 8.3 Порядку № 641 передбачено, що фактичний обсяг відпущеної/відібраної продавцем електричної енергії визначається в кожному розрахунковому місяці, щодо якого здійснюється оплата відповідно до договору.
За змістом 2.5 договору сторони погодили, що вартість електричної енергії, купленої відповідачем у позивача у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку № 641 або глави 6 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.
Розрахунок за куплену відповідачем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок позивача, з урахуванням ПДВ (пункт 3.2 договору).
Відповідно до пункту 3.3 договору оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої відповідачем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку № 641 або глави 6 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641.
Згідно з пунктом 10.1 Порядку № 641 до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Пунктом 10.4 Порядку № 641 передбачено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного акта купівлі-продажу.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 24.06.2020 №1211 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої відповідачем у травні 2020 року.
На виконання умов договору сторонами підписаний акт купівлі-продажу електроенергії за травень 2020 року від 31.05.2020 на суму 3    068 579,38 грн.
25.05.2020 відповідачем здійснено часткову оплату за відпущену у травні              2020 електроенергію на суму 223    372,70 грн.
У той же час, відповідач зобов`язаний був провести остаточний розрахунок з позивачем за поставлену у травні  2020 року електричну енергію до 26.06.2020 (включно).
Сторонами також був підписаний акт звірки розрахунків станом на 31.05.2020, в якому відповідач визнав спірну суму заборгованості, а відтак 31.05.2020 відповідач був обізнаний про вказану заборгованість.
Наведені обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2021, яким (з урахуванням ухвали від 19.02.2021) у справі № 910/11887/20 позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 2845  206,68 грн основного боргу, 37 314,19 грн пені за період з 27.06.2020 по 05.08.2020, 99  582,24 грн штрафу, який зменшено на 50 % від заявленої позивачем суми, та 9    328,55 грн 3 % річних за період з 27.06.2020 по 05.08.2020, та судовий збір у розмірі 46 365,21 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 910/11887/20 рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 залишено без змін.
18.06.2021 Шевченківським відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 65862326 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.06.2021 у справі № 910/11887/20.
За результатами виконавчого провадження №65862326 сума заборгованості відповідача за рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі                  №910/11887/20 у загальному розмірі 3 037 796,87 грн стягнута та перерахована Шевченківським відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рахунок позивача 30.06.2021.
Отже, зважаючи на тривале невиконання відповідачем грошових зобов`язань, позивач заявив до стягнення у межах даного позову нараховані на суму основного боргу в розмірі 2 845 206,68 грн пеню в сумі 134 331,07 грн за період з 06.08.2020 по 27.12.2020, три проценти річних у сумі 76 609,09 грн за період з 06.08.2020 по 29.06.2021, інфляційні втрати в розмірі 269 213,48 грн за період з липня 2020 року по червень 2021 року. (згідно розгорнутого розрахунку доданого до позову)
Також, на підставі договору від 05.05.2020 №1340/01/20 сторонами підписаний акт купівлі-продажу електроенергії за червень 2020 року від 30.06.2020 на суму                            25         979 268,62 грн.
У свою чергу, відповідачем здійснено часткову оплату за відпущену у червні 2020 електроенергію на суму 990 693,99 грн.
З огляду на настання строку здійснення розрахунків між сторонами та виникнення у відповідача заборгованості у розмірі 24 988574,63 грн за електроенергію за червень 2020 року, позивач звертався до суду з відповідним позовом до відповідача. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 у справі №910/13064/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЯКС ДНІПРО" 24988574,63 грн основного боргу, 135184,09 грн пені,                                                   874600,11 грн штрафу, 67592,05 грн 3% річних та судовий збір у розмірі                                  406        136,03 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено повністю. Даним рішенням зменшено розміру заявлених до стягнення з відповідача пені та штрафу на 50%, у зв`язку з чим стягнуто 135184,09 грн пені та 874600,11 грн штрафу.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 у справі №910/13064/20 рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 залишено без змін.
03.11.2021 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження                          №67377404 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі № 910/13064/20.
09.11.2021 стягнуті в межах виконавчого провадження №67377404 грошові кошти в сумі 26 472 086,91 грн зараховані на банківський рахунок позивача.
Як зазначив позивач, у межах справи № 910/13064/20 пеня нарахована за період з 25.07.2020 по 26.08.2020 у сумі 271108,92 грн, три проценти річних нараховані за період з 25.07.2020 по 26.08.2020 у сумі 67777,23 грн.
Відтак, оскільки відповідач грошові зобов`язання з оплати електроенергії за червень 2020 року здійснив несвоєчасно, позивачем у даній справі нарахована до стягнення пеня у сумі 1245893,40 грн за період з 27.08.2020 по 25.01.2021, три проценти річних у сумі 900 929,87 грн за період з 27.08.2020 по 08.11.2021, інфляційні втрати в сумі 3082224,71 грн за період з серпня 2020 року по жовтень 2021 року. (згідно розгорнутого розрахунку доданого до позову)
Крім того, на виконання умов договору від 05.05.2020 № 1340/01/20 сторонами підписаний акт купівлі-продажу електроенергії за липень 2020 року від 31.07.2020 на суму 46 850 494, 86 грн.
Водночас, відповідачем здійснено оплату за відпущену у липні 2020 року електроенергію у загальному розмірі 1 532 824,04 грн.
У зв`язку з утворенням за відповідачем заборгованості за електроенергію за липень 2020 року, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому також заявив до стягнення пеню в сумі 595 958,41 грн за період з 22.08.2020 по 30.09.2020, три проценти річних у сумі 148989,60 грн за період з 22.08.2020 по 30.09.2020,                             штраф 7 % у сумі 3172236,96 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2021 у справі                               №910/15672/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" заборгованість в розмірі 45 317 670, 82 грн, пеню в розмірі 297 479, 20 грн, 3% річних в розмірі 74 291,26 грн, штраф в розмірі                                    1 586 118, 45 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 735 678,97 грн.                    У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому, судом зменшено розмір заявлених до стягнення з відповідача пені, штрафу та 3% річних на 50%.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2021 у справі №910/15672/20 залишено без змін.
10.06.2021 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження                              № 65656857 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі № 910/15672/20.
11.08.2021 відповідно до виписки з банківського рахунку позивачу надійшли грошові кошти, стягнуті за результатами виконавчого провадження № 65656857 у сумі 52812558,53 грн.
Оскільки відповідач грошові зобов`язання з оплати електроенергії за липень 2020 року здійснив несвоєчасно, позивач у межах даної справи нарахував                                   2 156 604,14 грн пені за період з 01.10.2020 по 22.02.2021, три проценти річних у сумі 1168632,11 грн за період з 01.10.2020 по 10.08.2021, інфляційні втрати в сумі 4737403,97 грн за період з вересня 2020 року по липень 2021 року. (згідно розгорнутого розрахунку доданого до позову)
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (частини 6, 7 статті 276 ГК України).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до пункту 4.6 договору гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати продавцю за "зеленим" тарифом, що визначений у главі 10 Порядку або главі 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з Порядком або Порядком продажу електричної енергії споживачами суми (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком або Порядком продажу електричної енергії споживачами суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок продавця за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточні рахунки продавців за "зеленим" тарифом.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.
Аналіз зазначених норм чинного законодавства та положень укладеного між сторонами договору свідчить, що наявність чи відсутність судового рішення про стягнення суми боргу за спірними договорами, які боржник не виконав, не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора його права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 910/8132/17).
При здійсненні арифметичного перерахунку заявлених позивачем пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат судом першої інстанції встановлено, що позивачем не вірно визначені періоди нарахування вказаних санкцій. 
Суд  відзначив, що розрахунок здійснено таким чином, що позивачем не враховано момент фактичного виконання судових рішень у справах № 910/11887/20 (за травень 2020 року), № 910/15672/20 (за червень 2020 року),  № 910/13064/20 (за липень 2020 року).
Так, остаточне виконання судових рішень у справах №910/11887/20,                               №910/15672/20, №910/13064/20 здійснювалось шляхом перерахування коштів в рахунок погашення боргу у виконавчих провадженнях. При цьому, боржник жодним чином не відповідає за подальші дії державного виконавця, зокрема, за затримку перерахування відповідних коштів стягувачу, оскільки виконавець, хоча й від імені держави, однак діє "саме в інтересах стягувача" задля виконання судового рішення, яке постановлено на користь останнього, тобто, стягувач фактично наділяє виконавця своїм правом на одержання належних йому грошових коштів, а виконавець на цей період стає "отримувачем" таких коштів.
Відповідно до п.п. 30.1. ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.
Пунктом 8.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.
Відповідно до пункту 1.191 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.
Отже, моментом фактичного виконання судового рішення є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок виконавчої служби. (Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 910/3692/18, від 11.02.2020 у справі № 927/206/19).
Як слідує з матеріалів справи, згідно з платіжним дорученням від 23.06.2021               № 1/30 стягнуто грошові кошти в сумі 3 400 451,13 грн на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі № 910/11887/20; згідно з платіжним дорученням від 06.08.2021 № 65656857/9 стягнуто грошові кошти в сумі 52812558,53 грн на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2021 у справі № 910/15672/20; згідно з платіжним дорученням від 04.11.2021                № 67377404 стягнуто грошові кошти в сумі 29119698,56 грн на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 у справі № 910/13064/20.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що нараховану суму основного боргу в розмірі 2845206,68 грн, що стягнута за судовим рішенням у справі                          № 910/11887/20, пеня підлягає стягненню в сумі 134331,07 грн за період з 06.08.2020 по 27.12.2020, три проценти річних підлягають стягненню в сумі 74972,12 грн за період з 06.08.2020 по 22.06.2021, інфляційні втрати підлягають стягненню в розмірі 269213,48 грн. за період з липня 2020 року по червень 2021 року.
Також, на нараховану суму основного боргу в розмірі 24988574,63 грн, що стягнута за судовим рішенням у справі № 910/13064/20, пеня підлягає стягненню в сумі 1245422,03 грн за період з 27.08.2020 по 25.01.2021, три проценти річних підлягають стягненню в сумі 890660,59 грн. за період з 27.08.2020 по 03.11.2021, інфляційні втрати підлягають стягненню в сумі 3082224,71 грн. за період з серпня 2020 року по жовтень 2021 року.
Крім того, на нараховану суму основного боргу в розмірі 45 317 670,82 грн, що стягнута за судовим рішенням у справі № 910/15672/20, пеня підлягає стягненню в сумі 2155749,29 грн за період з 01.10.2020 по 22.02.2021, три проценти річних підлягають стягненню в сумі 1150008,41 грн за період з 01.10.2020 по 05.08.2021, інфляційні втрати підлягають стягненню в сумі 4488373,74 грн за період з вересня 2020 року по липень 2021 року.
Отже, визначені позивачем періоди є вірними, заявлені до стягнення суми є арифметично вірними. Відповідач з цього приводу зауважень не навів, свого розрахунку не подав. 
На думку суду апеляційної інстанції, місцевим господарським судом правомірно відхилено посилання відповідача на врегулювання питання щодо погашення заборгованості відповідача перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, що утворилася станом на 1 серпня 2020 року, шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики. 
Колегія суддів зауважує, що в контексті зазначеного слід взяти до уваги, що у прикінцевих положеннях Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» зупинено на 2022 рік дію абзацу п`ятого пункту 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії", відповідно до якого Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом з метою погашення заборгованості державного підприємства "Гарантований покупець" перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, що утворилася станом на 1 серпня 2020 року, розробити та подати до Верховної Ради України законопроект щодо відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.
Щодо аргументів скаржника про неправильне застосування судом ст. 614 ЦК України, як підстави для звільнення від відповідальності гарантованого покупця. 
Колегія суддів вважає безпідставними аргументи відповідача про те, що оплата вартості електричної енергії за "зеленим" тарифом залежить від надходження коштів від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", яке неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання. Суд зазначає, що за договором № 1340/01/20 від 05.05.2020 саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати усю відпущену електричну енергію, продану позивачем за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП № 641 від 26.04.2019.
Ані умовами Договору, ані положеннями Порядку обов`язок гарантованого покупця з оплати вартості купленої у виробника електричної енергії не ставиться в залежність від виконання НЕК "Укренерго" своїх зобов`язань перед гарантованим покупцем, недодержання своїх обов`язків НЕК "Укренерго" не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань з оплати вартості обсягу виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом. Крім того, позивач не є стороною договору, укладеного між відповідачем та НЕК "Укренерго".
Водночас саме лише посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, також не може бути прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі, в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії за "зеленим" тарифом отриманої у червні 2020 року.
Водночас, доцільно також зазначити, що у ході розгляду судових справ                    № 910/11887/20, № 910/15672/20, № 910/13064/20, у яких судами прийнято остаточні рішення, вже з`ясовано питання стосовно настання строку оплати за договором від 05.05.2020 № 1340/01/20 за період травень, червень, липень 2020 року та надано зазначеному правову оцінку. Ці обставини в силу положень ст. 75 ГПК України повторному доведенню не підлягають. У межах даного спору позивачем заявлено вимоги за інші періоди ніж були дослідженні у межах відповідних справ до моменту повного виконання рішень та фактичного стягнння заборгованості за вказані періоди. Тому  доводи скаржника які стосуються строку виникнення зобов`язань з оплати є помилковими у межах даного спору. 
Крім того, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені та трьох процентів річних до 1 грн. 
В обгрунутвання цього клопотання відповідач наголосив, «зелений» тариф у рази більший, ніж ціна продажу такої електричної енергії відповідачем, що не дає змогу здійснити її повну оплату. До того ж, виникнення даного спору спричинено невиконання покладених на ПрАТ «НЕК «Укренерго» обов`язків з оплати вартості послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
Суд, беручи до уваги наведені ДП "Гарантований покупець" у клопотанні про зменшення розміру пені та трьох процентів річних обставини, визнав їх обґрунтованими, у зв`язку з чим частково задовольнив клопотання.
Оцінюючи обґрунтованість клопотання відповідача про зменшення розміру пені та 3% річних судом врахувано, що відповідач є державним підприємством, на якого державою покладено спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, майно підприємства є державною власністю, а Кабінет Міністрів України передбачає у державному бюджеті видатки на фінансову підтримку гарантованого покупця для оплати електричної енергії, а також те, що порушення виконання зобов`язань за договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.
Враховуючи виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором від 05.05.2020 № 1340/01/20 шляхом повного погашення боргу, стягнутого за судовими рішеннями у справах № 910/11887/20, № 910/15672/20, № 910/13064/20, а також специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, суд першої інстанції для забезпечення балансу інтересів сторін дійшов висновку зменшити розмір заявлених до стягнення з відповідача пені та трьох процентів річних на 50%.
З огляду на наведене, розмір пені, який стягнуто судом першої інстанції  з відповідача склав 1 767 751,20 грн, розмір 3%  річних - 1 057 820,56 грн.
Колегія суддів зауважує, що  рішення суду в частині часткового стягнення              3 %  позивачем не оскаржено.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відтак, за відсутності апеляційної скарги позивача з цього приводу, враховуючи встановлені ст. 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів здійснює апеляційний перегляд справи виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача. 
У доводах апеляційної скарги відповідач наполягає на тому, що суд першої інстанції допустив порушення положень ч. 3 ст. 552 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, 625 ЦК України, не зменшивши розмір заявлених пені, 3 % річних та інфляційних втрат до 1,00 грн.
                  З приводу тверджень стосовно неустойки у вигляді пені колегія суддів вважає необхідним зазначити, що Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
                Зважаючи на викладене, колегія суддів зауважує, що суд частково задовільнив клопотання відповідача, що враховуючи характер спірних правових відносин, є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Отже, в цій частині колегія суддів порушень не вбачає, доводи відповідача є непідтвердженими.
            Під час апеляційного перегляду справи відповідачем було повторно заявлено клопотання про зменшення пені, 3 % річних та інфляційних втрат відповідно  до    статті 233 ГК України, 551 ЦК України до 90%.
Відповідане клопотання відповідача мотивовано не співмірністю та відсутністю збитків, понесених позивачем; відсутністю доказів про погіршення фінансового стану позивача; значний розмір неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат; фінансовий стан відповідача; завищеним тарифом на товар позивача; відсутністю належного фінансування - заборгованістю перед відповідачем третіх осіб; незадовільним майновим станом відповідача тощо.
Також відповідач посилався на необхідність застосування  правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі  №902/417/18 в контексті наявності підстав для зменшення 3 % річних та інфляційних втрат.
Щодо вказаних аргументів відповідача про необхідність зменшення 3 % річних та інфляційних втрат та обов`язку суду застосування правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі   № 902/417/18, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити про наступне.
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У частині другій цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином,  стаття 625 ЦК України  надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.
У даному випадку, умовами договору, сторонами не було узгоджено підвищені проценти за        статтею 625 ЦК України, тобто у розгляді цього спору суд приймає розмір встановлений статтею - три проценти річних.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі        №902/417/18, на неврахуванні якої вказував скаржник, ВП ВС зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до        ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Такого висновку ВП ВС дійшла з урахуванням того, що у справі умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2        ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.
При цьому ВП ВС зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи,  що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.
Отже, Велика Палата звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд, може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи положення ч.4 ст. 236 ГПК України, вважає необхідним зазначити наступне.
По-перше, як помилково наполягає скаржник у цій справі, ВП ВС не зазначала про можливість зменшення інфляційних втрат.
По-друге, відповідне зменшення відсотків річних ВП ВС допустила з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення такої процентної ставки на рівні 40% та 96%, і її явної невідповідності принципу справедливості.
В той час, як у даній справі судом порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних за ст. 625 ЦК України   не встановлено.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що справа   № 902/417/18 не є подібною зі справою, що розглядається, оскільки в зазначених справах суди виходили з різних фактичних обставин при зменшенні розміру відсотків річних.
          Що стосується заявленого відповідачем у суді апеляційної інстанції клопотання про зменшення розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат до 90%, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні, зважаючи на наступне.
           Судом першої інстанції вже було частково задоволено аналогічне клопотання відповідача та зменшено розмір пені і 3% на 50%. 
Що стосується питання зменшення пені, відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Однак, чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Суд наголошує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 905/1742/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16).
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6    статті 3 Цивільного кодексу України).
Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.
Відповідно до ч. 1, ч. 3   ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
В той же час, відповідачем в порядку визначеному процесуальним законом, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді справи, не надано належних та допустимих доказів про наявність істотних та виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру неустойки.
Названі у клопотанні аргументи, не свідчать про виключність зазначених обставин та про вжиття будь-яких заходів відповідачем для недопущення порушення зі свого боку господарського зобов`язання з оплати.
Крім того, неустойка, виходячи з приписів статей  546,  549 Цивільного кодексу України,  статті 230 Господарського кодексу України    має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Відповідач є господарюючим суб`єктом і несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з        ст. 74 ГПК України,        ст. 233 ГК України        те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
У даному випадку враховуються й інтереси позивача, який здійснює власну господарську діяльність та, уклавши договір, розраховував на своєчасне отримання оплати. Відповідач в свою чергу уклавши договір погодився зі строками здійснення оплати.
Згідно з ч. 2  ст. 218 Господарського кодексу України  учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Оскільки відповідач не довів наявність зазначених у вказаній статті обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для зменшення визначеної судом пені при встановленому та підтвердженому факті прострочення зобов`язання відсутні.
Щодо вирішення питання стягнення 3 % річних, колегія суддів дійшла висновку відмовити в його задоволенні в цій частині, оскільки у даній справі судом порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних за ст. 625 ЦК України не встановлено. Випадків про які наголошено Великою Палатою Верховного Суду у справі   №902/417/18 колегією суддів у цій справі не вбачається. 
Стосовно зменшення інфляційних втрат, колегія суддів зауважує, що закон не передбачає можливість зменшення інфляційних втрат. Водночас, як помилково наполягає скаржник у цій справі, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі  №902/417/18, не вирішувалось питання про можливість зменшення інфляційних втрат. Тому посилання заявника в  цій частині є безпідставними. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем в даному випадку не наведено підстав та не надано доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним строків оплати. Тому у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені, інфляційних втрат та 3 % річних до 90% слід відмовити. 
Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, дублюють посилання викладені ним у суді пешої інстанції та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
          В ході розгляду спору позивачем було заявлено до стягненн з відповідача                      100 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач проти заявлених позивачем до розподілу судових витрат заперечував та просив такі витрати зменшити, а саме відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.
Суд вирішеючи дане питання встановив, що 29.03.2021 між позивачем, як замовником, та Адвокатським об`єднанням "Юридичний центр Прецедент" укладено договір про надання правової допомоги з додатковою угодою № 1, відповідно до яких замовник доручає та оплачує, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати правові послуги, із захисту інтересів замовника на стадії досудового та судового (в суді першої інстанції) стягнення з ДП "Гарантований покупець» пені, 3% річних та інфляційних за час тривалої несплати основної заборгованості за придбання електричної енергії, виробленої замовником в період з травня по липень 2020 року.
Відповідно до пункту 1.3 додаткової угоди орієнтовний час, витрачений на надання правової допомоги замовнику, за цією додатковою угодою: не менше                 50 годин.
Сторони узгодили, що вартість послуг виконавця з урахуванням їх обсягу та часу, витраченого на надання правової допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції, складає фіксовану суму у розмірі 100 000 грн без ПДВ, та сплачується замовником у порядку, визначеному пунктом 3.2 договору (на підставі виставленого рахунку). Сторони погодили, що узгоджений у цьому пункті розмір вартості послуг виконавця не залежить від результату розгляду судової справи (пункт 2 додаткової угоди).
30.03.2021 між Адвокатським об`єднанням "Юридичний центр Прецедент" та адвокатом Чуміною К.Г. укладено договір про залучення адвоката для надання правової допомоги.
Згідно з пунктом 1.3. договору від 30.03.2021 на адвоката поширюються всі права та обов`язки Адвокатського об`єднання, пов`язані із наданням правової допомоги замовнику за основним договором - договором про надання правової допомоги від 29.03.2021 року.
16.12.2021 між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Юридичний центр Прецедент" підписано акт № 1 приймання-передання наданих послуг до додаткової угоди № 1 від 29.03.2021 до договору про надання правової допомоги від 29.03.2021 (далі - акт) щодо прийняття позивачем послуг, наданих з моменту укладення договору по 16.12.2021 року.
Відповідно до пунктів 2, 3 акту при наданні правової допомоги за договором та додатковою угодою виконавцем залучено на договірних засадах адвоката Чуміну К.Г. та витрачено 60 годин, загальна вартість послуг складає 100 000 грн.
Враховуючи положення статтей 126, 129 ГПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення                                        10 612 грн 34 коп. 
Так, судом враховано, що обсяг робіт і час, витрачений на підготовку процесуальних документів, їх зміст і доводи є неспівмірним зі складністю спору в даній справі. 
За висновком суду відповідні послуги зі складання розрахунків, підготовку доказів та копій документів, усунення недоліків позовної заяви, безпосередньо входять до послуги з підготовки та складання позовної заяви, у зв`язку з чим не підлягають окремому відшкодуванню. 
Також щодо правової допомоги, визначеної як формування стратегії, надання консультацій, аналіз документів, складання клопотань про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції, адвокатських запитів та аналіз відповідей на них, аналіз судової практики суд дійшов висновку, що такі не мають характеру необхідних та не відповідають критерію розумності, у зв`язку з чим у відшкодуванні даних витрат відповідачем суд дійшов висновку відмовити.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (дана правова позиція викладена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та співмірність заявлених витрат щодо складання позовної заяви (4 год.), підготовки відповіді на відзив та відзиву на зустрічний позов (1 год.), а також участі в судових засіданнях адвоката в режимі відеоконференції (1,5 год.) у загальній сумі                                      10 833,29 грн із розрахунку 1 год. роботи = 1666,66 грн (100 000 грн : 60 год.).
Водночас, оскільки понесені позивачем витрати по оплаті судового збору та на професійну правничу допомогу адвоката відповідно до статті 129 ГПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, суд першої інстанції дійшо висновку, що з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі                        10 612,34 грн.
У доводах апеляційної скарги відповідач наполягає, що матеріали спраив не мсітять доказів документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, тому підстави для задоволення заяви позивача відсутні. 
Ці аргументи за висновком колегії суддів є помилковими та спростовуються матеріалами справи. Інших аргументів в ці частині скаржником не наведено. При цьому колегія суддів зауважує, що суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, зазначений розмір витрат є співмірним, обґрунтованим та відповідає критерію розумності. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
            Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.
       Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
               Судові витрати.
           Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.
                  Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:
           1 . Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
           2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/12539/21 залишити без змін.
            3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.
           Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови суду складено та підписано - 27.09.2022.  
Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                С.В. Владимиренко