Справа №950/962/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Бакланов Р. В.	
Номер провадження 33/816/202/22 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д.С. на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 17 травня 2022 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, не працююча, зареєстрована: АДРЕСА_1 , проживаюча: АДРЕСА_2   

притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 496,20 грн, - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 17 травня 2022 року  водій ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на неї було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік за те, що вона 18 травня 2021 року о 18 год. 20 хв. по вул. Куданівська, с. Бішкінь Сумського району керуючи автомобілем Renault Kengo державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, неадекватна поведінка, млява мова, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Шевченко Д.С. подав апеляційну скаргу в якій просив дослідити матеріали справи про адміністративне правопорушення, скасувати постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 17 травня 2022 року, провадження по справі закрити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення 17 травня 2022 року відбувся за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, своєчасного сповіщення особи про місце та час розгляду справи не було, а жодні відомості про це у матеріалах справи відсутні. Інформація про місце перебування ОСОБА_1 відсутня, оскільки після широкомасштабного вторгнення рф на територію України та введення воєнного стану будь-який зв`язок з нею перестав існувати. Крім цього, 16 травня 2022 року захисником на адресу Лебединського районного суду Сумської області була спрямована заява про відкладення судового розгляду, призначеного на 17 травня 2022 року, у зв`язку з його хворобою, а суд не врахував ці поважні та суттєві обставин і всупереч вимог ст.268 КУпАП розглянув справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника. За таких обставин ні ОСОБА_1 , ні її захисник не змогли скористатися своїми законними правами, зокрема, не надано жодних пояснень, не подано необхідних клопотань та доказів, тощо.

Зазначав, що зупинка транспортного засобу відбулась незаконно та без жодних на те причин, поліцейські після зупинки транспортного засобу не зазначили, чим була зумовлена зупинка його транспортного засобу, не зазначили чи було ним порушено Правила дорожнього руху, якою нормою Правил таке порушення передбачено, те ж саме стосується висунутого обвинувачення ОСОБА_1 за ст..130 КУпАП, оскільки будь-які дії останньої за такими обставинами не можуть створювати жодних негативних наслідків.

Вказував, що працівники Лебединського ВП ГУНП в Сумській області з моменту незаконної зупинки транспортного засобу, продовжуючи діяти незаконно та розуміючи, що здійснюють порушення особистих прав ОСОБА_1 разом з іншими особами незаконно проникли на територію належного ОСОБА_1 домоволодіння. Факт незаконного проникнення до приватного домоволодіння та перебування там без законних підстав працівниками поліції утворюють для них юридичний склад відповідного злочину, а всі їх дії відносно ОСОБА_1 відповідно також є незаконними, зібрані матеріали – неналежними та взагалі не могли б бути отримані, жодних негативних юридичних наслідків за ними настати не може.
Зазначав, що згідно матеріалів справи працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 її права, передбачені ст..62 Конституції України та ст..268 КУпАП, що позбавило останню права на захист.
Вважав, що вирішуючи питання щодо доведеності вини ОСОБА_1 , суд першої інстанції не міг посилатися на протокол про адміністративне правопорушення, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи. 

Звертав увагу суду на те, що оформлюючи протокол працівники поліції допустили грубе порушення, виправивши ім`я особи, відносно якої він складається та вказавши неправильно : « ОСОБА_2 », хоча справжнє ім`я громадянки ОСОБА_1 є – « ОСОБА_3 », що підтверджується паспортом громадянина України.

Вказував, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення не відображає юридичного складу адміністративного правопорушення, оскільки не зазначено, що особа відмовилась від проведення огляду поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та від огляду лікарем закладу охорони здоров`я, також в даному протоколі неправильно відображено цифрову кваліфікацію адміністративного правопорушення яка за загальним правилом позначається арабською цифрою, що відповідає відповідній частині та статті норми закону, позначення норми закону римськими цифрами не допускається.

Зазначав, що протокол про адміністративне правопорушення не дає можливості встановити чіткі обставини події, а саме дату та час. Так в протоколі зазначено, що він складений 18.05.2021 о 19 год 25 хв, а відеозаписи наголошують, що події відбуваються 19.05.2021, а протокол складається о 18 год 39 хв. Тобто, на думку апелянта, виникає сумнів – дата та час у протоколі відображають зовсім іншу подію, яка не стосується ОСОБА_1 , а відеозаписи не стосуються ОСОБА_1 .

Вказував, що в порушення вимог п.6 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у якості свідка був залучений гр. ОСОБА_4 з яким у ОСОБА_1 протягом тривалого часу виникають конфліктні ситуації та дуже неприязні відносини. ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях, будучи упередженим та маючи намір будь-яким чином зашкодити ОСОБА_1 , зазначив, що гр. ОСОБА_5 відмовилась «дихати у драгер», хоча відповідно матеріалів справи жодної відмови від проходження огляду ОСОБА_1 не повідомляла, а інший свідок ОСОБА_6 надав аналогічні покази відносно невідомої ОСОБА_7 та взагалі не вказав відносно якого саме огляду ця невідома жінка відмовилась.
Вважав, що процедура проведення огляду не відповідає нормам чинного законодавства України.

Зазначав, що з матеріалів справи не вбачається, що працівники поліції чітко та конкретно пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора, що є порушенням вимог Інструкції та положень ст..266 КУпАП. Крім цього не вбачається і жодного факту відмови ОСОБА_1 від проходження будь-якого огляду, чіткої пропозиції пройти огляд у закладі охорони здоров`я взагалі не надходило, а отже і жодної відмови бути не могло.
Вказував, що поліцейські не проінформували ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу, що є порушенням п.5 розділу ІІ Інструкції. 

Вважав, що відеозаписи неможливо визнати в якості належного доказу вини ОСОБА_1 , оскільки вони не містять відомостей про те, що процедура проведення огляду здійснена з дотриманням норм чинного законодавства, а навпаки вказують на його порушення.
Зазначав, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить відомостей про технічний засіб, за допомогою якого нібито пропонувалось проведення огляду. Крім цього не вдається встановити чи має взагалі значення даний акт до справи, оскільки жодних відомостей про особу, яка мала відношення до огляду не зазначено.
Вказував, що у матеріалах справи відсутні також документи, які б підтверджували факт відсторонення водія від керування транспортним засобом.
Вважав, що наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведена, а сумніви, які виникають, мають бути розтлумачені на користь ОСОБА_1 .

В судове засідання призначене на 09 грудня 2022 року на 13 год. 00 хв. до апеляційного суду ні ОСОБА_1 , ні її захисник – адвокат Шевченко Д.С., в черговий раз, не з`явились.
Він захисника Шевченка Д.С. надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки ОСОБА_1 перебуває на лікуванні і з`явитись у судове засідання до апеляційного суду не зможе. Від ОСОБА_1 також надійшло аналогічне клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона перебуває на лікарняному.
Однак, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення цих клопотань і чергового відкладення судового розгляду виходячи з наступного :
Так, у провадженні апеляційного суду справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 перебуває з червня 2022 року. 
Розгляд даної справи було призначено на 13-00 годину 18 серпня 2022 року, разом з тим 18 серпня 2022 року захисник ОСОБА_1 – адвокат Шевченко Д.С. надіслав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку із хворобою ОСОБА_1 , вказана заява була задоволена, розгляд справи відкладено на 08-30 год. 20 вересня 2022 року.
20 вересня 2022 року розгляд справи не відбувся в зв`язку з перебуванням судді у відпустці та був відкладений на 08-30 год. 27 жовтня 2022 року. Разом з тим, 26 жовтня 2022 року від захисника ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д.С. надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи, призначеної на 08-30 год. 27 жовтня 2022 року в зв`язку з хворобою ОСОБА_1 , вказане клопотання було задоволено, розгляд справи було відкладено на 13-00 год. 09 грудня 2022 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У частинах 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, в судові засідання суду першої інстанції ОСОБА_1 та її захисник Шевченко Д.С. також неодноразово не з`являлись, в зв`язку чим суд розглянув справу без їх участі. 
Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що ОСОБА_1 , знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває апеляційна скарга її захисника, в судові засідання не з`являється, а захисник Шевченко Д.С. у клопотаннях про відкладення взагалі не повідомляє обставини, за яких він, діючи в інтересах ОСОБА_1 та, також, будучи апелянтом, не має можливості приймати участь у судовому засіданні при її розгляді, апеляційний суд дійшов висновку, що як захисник, так і ОСОБА_1 не бажають приймати участь у апеляційному перегляді даної справи.
Отже, обставини неявки у судові засідання як ОСОБА_1 , так і її захисника – адвоката Шевченка Д.С., яким було повідомлено про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ними своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.
За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 та її захисник Шевченко Д.С., будучи своєчасно та належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, не з`явилися у судове засідання, подали повторні клопотання про відкладення судового засідання, що дає підстави для висновку про зловживання ними наданими їм правами.
За таких обставин, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також те, що дана справа про адміністративне правопорушення перебуває на розгляді в апеляційному суді вже тривалий час, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення та вважає за можливе здійснити розгляд поданої захисником ОСОБА_1 - адвокатом Шевченко Д.С. апеляційної скарги на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 17 травня 2022 року, у відсутність апелянтів, і у даному випадку їх права на доступ до правосуддя, не є порушеними, оскільки положення ст. 268 КУпАП не передбачають обов`язкову присутність особи, стосовно якої розглядається справа за ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги,  наявні в провадженні відеофайли, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 491785 від 18.05.2021, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала, та особу, що притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення та суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, в протоколі зазначено про те, що від підпису, отримання копії та письмового пояснення ОСОБА_1 відмовилась в присутності 2 свідків;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;
- відеозаписами, з яких встановлено, що ОСОБА_1 керувала автомобілем Renault Kengo державний номер НОМЕР_1 , не зупинилася на вимогу працівників поліції, також на неодноразові пропозиції поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі в присутності двох свідків відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, від надання пояснень, підписання протоколу про адміністративне правопорушення та отримання другого примірника протоколу, також виявляла ознаки алкогольного сп`яніння, неадекватно себе поводила, протокол про адміністративне правопорушення їй зачитувався, права були роз`яснені. 
Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому  поліцейським  правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками сп`яніння, так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану алкогольного сп`яніння в присутності 2-х свідків. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно правових актів чи підзаконних нормативно правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, порядок якого закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ (ч. 6 ст. 266 КУпАП), а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Необхідно зауважити, що положення ст. 266 КУпАП не регламентують дії поліцейського та не визначають порядок і форму фіксації ним відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, а тому у разі вчинення вказаними особами таких дій поліцейському слід керуватись п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та п. 6 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», оскільки лише ці нормативно-правові та підзаконні нормативно-правові акти регламентують процедуру фіксації відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду як на місці зупинки т/з, так і у закладі охорони здоров`я.
Так, відповідно п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», водій т/з, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки т/з або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Аналогічну вимогу містить і п. 6 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в МЮУ 10.11.2015 № 1408/27853 (із послідуючими змінами), згідно якої у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення були дотримані  працівниками  поліції при складанні протоколу.
Таким чином, ОСОБА_1 , щодо якої були підстави вважати, що вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинна була пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього, попри доводи апелянта про те, що процедура проведення огляду не відповідає нормам чинного законодавства.
Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що досліджені докази в своїй сукупності, попри твердження апелянта, підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо тверджень апелянта про те, що суд першої інстанції всупереч вимог ст..268 КУпАП розглянув справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника і за таких обставин ні ОСОБА_1 , ні її захисник не змогли скористатися своїми законними правами, зокрема, не надано жодних пояснень, не подано необхідних клопотань та доказів, тощо, то їх апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд неодноразово призначав розгляд справи, викликав ОСОБА_1 в судові засідання, навіть шляхом розміщення оголошення, але ні вона, ні її захисник в судові засідання жодного разу не з`являлись, навіть не надавали письмових пояснень стосовно фактичних обставин, разом з тим подавали клопотання про відкладення розгляду справи, тобто учасники мали достатньо часу звернутися до суду з поясненнями, клопотаннями.

Доводи апелянта про те, що зупинка транспортного засобу відбулась незаконно та без жодних на те причин, поліцейські після зупинки транспортного засобу не зазначили, чим була зумовлена зупинка його транспортного засобу, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженим відеозаписом, з якого вбачається, що працівник поліції пояснив причину зупинки транспортного засобу, оскільки вони отримали виклик, який надійшов на лінію 102 за фактом погроз, виїхавши на місце події, вони побачили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , яка не зупинилась на їх вимогу та ймовірно знаходилась в стані алкогольного сп`яніння.

Щодо тверджень апелянта про те, що згідно матеріалів справи працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 її права, передбачені ст..62 Конституції України та ст..268 КУпАП, що позбавило останню права на захист, то їх апеляційний суд вважає надуманими, оскільки вони спростовуються дослідженим відеозаписом, з якого вбачається, що працівник поліції зачитує протокол про адміністративне правопорушення та роз`яснює ОСОБА_1 її права.

Твердження захисника про те, що оформлюючи протокол працівники поліції допустили грубе порушення, виправивши ім`я особи, відносно якої він складається та вказавши неправильно: « ОСОБА_2 », хоча справжнє ім`я громадянки ОСОБА_1 є – « ОСОБА_3 », що підтверджується паспортом громадянина України, жодним чином не спростовує вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 491785 від 18 травня 2021 року. 
Разом з тим, як вбачається з дослідженого відеозапису ОСОБА_1 на неодноразову законну вимогу поліцейського надати документи на автомобіль, в порушення п.2.4 а ПДР України, не надала ніяких документів.

Щодо доводів апелянта про те, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення не відображає юридичного складу адміністративного правопорушення, оскільки не зазначено, що особа відмовилась від проведення огляду поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та від огляду лікарем закладу охорони здоров`я, також в даному протоколі неправильно відображено цифрову кваліфікацію адміністративного правопорушення яка за загальним правилом позначається арабською цифрою, що відповідає відповідній частині та статті норми закону, позначення норми закону римськими цифрами не допускається, то їх апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 491785 від 18 травня 2021 року відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала, та особу, що притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення та суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, в протоколі зазначено про те, що від підпису, отримання копії та письмового пояснення ОСОБА_1 відмовилась в присутності 2 свідків.

Доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не дає можливості встановити чіткі обставини події, а саме дату та час. Так в протоколі зазначено, що він складений 18.05.2021 о 19 год 25 хв, а відеозаписи наголошують, що події відбуваються 19.05.2021, а протокол складається о 18 год 39 хв. Тобто, на думку апелянта, виникає сумнів – дата та час у протоколі відображають зовсім іншу подію, яка не стосується ОСОБА_1 , а відеозаписи не стосуються ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає надуманими, оскільки вони спростовуються дослідженим відеозаписом, а саме з файлу 0000000_00000020210518183900_0344 вбачається, що події відбуваються 18.05.2021 року, починаючи з 18 год. 39 хв. 

Щодо доводів апелянта про те, що в порушення вимог п.6 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у якості свідка був залучений гр. ОСОБА_4 з яким у ОСОБА_1 протягом тривалого часу виникають конфліктні ситуації та дуже неприязні відносини. ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях, будучи упередженим та маючи намір будь-яким чином зашкодити ОСОБА_1 , зазначив, що гр. ОСОБА_5 відмовилась «дихати у драгер», хоча відповідно матеріалів справи жодної відмови від проходження огляду ОСОБА_1 не повідомляла, а інший свідок ОСОБА_6 надав аналогічні покази відносно невідомої ОСОБА_7 та взагалі не вказав відносно якого саме огляду ця невідома жінка відмовилась, то їх апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно п.7 вищезазначеної Інструкції не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, при залученні даних свідків сумнівів у поліцейських в їх неупередженості не виникало.

Твердження апелянта про те, що з матеріалів справи не вбачається, що працівники поліції чітко та конкретно пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора, що є порушенням вимог Інструкції та положень ст..266 КУпАП. Крім цього не вбачається і жодного факту відмови ОСОБА_1 від проходження будь-якого огляду, чіткої пропозиції пройти огляд у закладі охорони здоров`я взагалі не надходило, а отже і жодної відмови бути не могло, спростовуються відеозаписом з якого вбачається, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі, а вона відмовлялась.

Доводи апелянта про те, що поліцейські не проінформували ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу, що є порушенням п.5 розділу ІІ Інструкції, апеляційний суд вважає надуманими, оскільки вони спростовуються відеозаписами, долученими до справи.
Твердження апелянта про те, що відеозаписи неможливо визнати в якості належного доказу вини ОСОБА_1 , оскільки вони не містять відомостей про те, що процедура проведення огляду здійснена з дотриманням норм чинного законодавства, а навпаки вказують на його порушення, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки досліджені відеозаписи є безперервними, послідовними та підтверджують обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів апелянта про те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить відомостей про технічний засіб, за допомогою якого нібито пропонувалось проведення огляду, крім цього не вдається встановити чи має взагалі значення даний акт до справи, оскільки жодних відомостей про особу, яка мала відношення до огляду не зазначено, то апеляційний суд зазначає, що дійсно такі порушення мають місце, але вони ніяким чином не спростовують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Щодо тверджень апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні також документи, які б підтверджували факт відсторонення водія від керування транспортним засобом, апеляційний суд зазначає, що згідно Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Разом з тим, як вбачається з дослідженого відеозапису, поліцейські вжили всі можливі заходи для відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, але її неадекватна поведінка не дала змоги відсторонити її.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 17 травня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д.С. на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.