ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 листопада 2022 року 	м.Суми	

Справа №585/3203/21 
Номер провадження 22-ц/816/935/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 

сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,
треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна,
приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2022 року в складі судді Цвєлодуб Г.О., ухваленого в м. Ромни, -

                                                                 в с т а н о в и в :

02 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі – АТ «ПУМБ») про повернення стягнутих за виконавчим написом безпідставно набутих коштів у сумі 17782,97 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з січня 2021 року заявнику стало відомо про виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, виданого 17 жовтня 2018 року, про стягнення на користь банку 22707,13 грн. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2021 року виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню, проте з пенсії позивача за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року на користь відповідача було утримано 17782,97 грн. На думку заявника, відповідач безпідставно набув спірну суму коштів.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судове рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є правовою підставою для виникнення зобов`язань з повернення набутих коштів, оскільки з моменту ухвалення такого судового рішення правова підстава вважається такою, що відпала.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
На підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. від 07 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження № 57619628 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 23137,13 грн на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № 9500, виданого 17 жовтня 2018 року (а.с. 42-44).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 57619628 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. 45).
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № 9500, виданий 17 жовтня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 22707,13 грн (а.с. 46-47).
У зв`язку зі скасуванням виконавчого напису приватного нотаріуса від 17 жовтня 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. від 19 квітня 2021 року закінчено виконавче провадження № 57619628 (а.с. 48-51).
За період з грудня 2018 року по квітень 2021 року з пенсії ОСОБА_1 утримано борг в сумі 17782,97 грн. Кошти відраховані на підставі постанови приватного виконавця Павелків (Вольф) Т.Л. від 23 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 57619628 та перераховані на рахунок приватного виконавця та АТ «ПУМБ» (а.с. 52).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем існують договірні відносини, проте позивачем не оскаржено до суду невиконання відповідачем умов договору, не вчинено інших дій з метою спонукання до виконання умов кредитного договору. Відтак, на думку суду, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
Проте, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідокнабуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).
Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 17782,97 грн, що стягнуті з позивача на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.
За таких обставин висновки місцевого суду про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту прав, тобто у спірних правовідносинах виключена можливість застосування ст. 1212 ЦК України, є помилковими, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.
При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.
Суд першої інстанції не врахував висновків про застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, викладених у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
За вказаних вище обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.
На підставі ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідача підлягає компенсації 908 грн сплаченого позивачем судового збору за подання позову та 1362 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
На підставі ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                                    п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (ЄДРПОУ 14282829) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно набуті кошти у сумі 17782 грн 97 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 908 грн судового збору за подання позову та 1362 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов