ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/1469/18	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників сторін:
від прокуратури – Алябова О. Є., за посвідченням ;
від Візирської сільської ради Лиманського району Одеської області – не з`явився;
від Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансінвестсервіс – не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року, м. Одеса, суддя Літвінов С.В., повний текст рішення складено та підписано 12.11.2021 року
у справі: №916/1469/18
за позовом: Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансінвестсервіс»
про стягнення 7820130 грн. -
ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У липні 2018 року Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» про стягнення на користь Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 7820130 грн., які завдані через несплату коштів з пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.
Зокрема, позовні вимоги прокурор обґрунтував тим, що відповідач умисно ухиляється від виконання передбаченого законом обов`язку укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області, і, не сплачуючи кошти за таким договором, завдає збитки органу місцевого самоврядування.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2018 року у справі №916/1469/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 року, у задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.04.2019 року постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 року та рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2018 року у справі №916/1469/18 скасовано, справу №916/1469/18 направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
Ухвалою Господарського суду Одеської області суду від 17.05.2019 року прийнято справу   №916/1469/18 після її перегляду судом касаційної інстанції до свого провадження  та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року у справі №916/1469/18 у задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області відмовлено у повному обсязі; судові витрати по сплаті судового збору покладено на прокуратуру Одеської області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року у справі  №916/1469/18  змінити в частині стягнення з прокуратури Одеської області витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору; викласти мотивувальну та резолютивну частини рішення у такій редакції: “Судові витрати по сплаті судового збору покласти на Визирську сільську раду Лиманського району Одеської області.”; вирішити питання про розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції.
Зокрема, скаржник за доводами апеляційної скарги посилається на ухвалення судом першої інстанції рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та порушенням норм процесуального права, зокрема вимог п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського кодексу України, без врахування висновків Верховного Суду від 15.01.2019 року у справі № 908/799/17, від 23.11.2020 року у справі № 908/1578/19, від 23.02.2021 року у справі №. 908/2005/19 у подібних правовідносинах в частині покладання судових витрат на прокурора, а не на позивача. Крім того, прокурор зауважив, що Рада у даному випадку, набула статусу позивача у цій справі, відтак, саме остання повинне нести тягар сплати судового збору.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року у справі № 916/1469/18, справу  призначено до судового розгляду.
10.01.2022 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Визирської сільської ради Одеського району Одеської області надійшов відзив (вх. №4619/21/Д1), у якому Рада просила суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині залишити без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.
Зокрема, у відзиві Сільська рада зазначила, що під час розгляду справи судом першої інстанції, Визирська сільська рада Одеського району Одеської області заперечувала щодо задоволення позовних вимог прокуратури у зв`язку із відсутністю порушеного права сільської ради з тих підстав, що згаданий в позові об`єкт будівництва відноситься до об`єктів транспортної інфраструктури і замовник будівництва не залучається до пайової участі. 
А відтак, на переконання Ради, враховуючи відсутність порушеного права Визирської сільської ради при введенні в експлуатацію об`єкта будівництва, у останньої не може виникати також і повноважень щодо звернення до суду із позовом щодо захисту такого права.
Враховуючи наведене, Сільська рада наголосила, що відмова судом у задоволені позовних вимог, подальше не оскарження рішення суду в цій частині Радою, заперечення Визирською сільською радою проти позовних вимог, свідчать про відсутність порушених прав у Визирської сільської ради та відповідно повноваження щодо звернення до суду та набуття нею статусу позивача.
Отже, на переконання Ради, оскільки витрати, пов`язані зі сплатою судового збору безпосередньо пов`язані із діями прокуратури, зокрема зі зверненням прокуратури до суду з позовом без наявних на те законних підстав (за відсутності у органу повноважень щодо звернення до суду та набуття, в такому разі, саме прокурором статусу позивача), та безпідставне, помилкове визначення розміру пайової участі - ціни позову - судових витрат (судового збору), з урахуванням ст. 53, cт. l29 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню саме з прокуратури.
У зв`язку з тим, що апеляційним судом під час підготовки апеляційного провадження до розгляду установлено, що ухвалою Верховного Суду від 11.01.2022 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 923/199/21 за касаційною скаргою Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 року в частині стягнення з Херсонської обласної прокуратури витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на користь Комунального закладу Херсонської обласної ради "Каховський геріатричний пансіонат" у розмірі 13 620,00 грн., ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 року у справі №916/1469/18 вирішено зупинити апеляційне провадження у справі №916/1469/18 за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №923/199/21.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2022 року у справі №916/1469/18, у зв`язку із тим, що розпорядженням керівника апарату суду від 23.02.2022 року №211 відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ “Перехідні положення” ГПК України, підпунктів 2.3.17, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1469/18, прийнято справу №916/1469/18 до свого провадження колегією суддів у новому складі: Діброва Г.І. (головуючий), судді Філінюк І.Г., Богатир К.В.
11.11.2022 року з Єдиного державного реєстру судових рішень Південно-західному апеляційному господарському суду стало відомо про оприлюднення 20.10.2022 року повного тексту постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі №923/199/21, у зв`язку із чим, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 року у справі №916/1469/18 поновлено провадження, справу призначено до судового розгляду.
Відповідач та інші особи, які беруть участь у справі, своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу, в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Представник прокуратури в судовому засіданні підтримала вимоги та доводи апеляційної скарги, викладені письмово. Просила суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині змінити.
Інші представники учасників справи до судового засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про електронну відправку ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження у справі та призначення справи до розгляду. 
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення прокурора, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволення не потребує, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року у справі № 916/1469/18 в мотивувальній та резолютивній частинах не потребує зміни, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Скаржником, за вимогами апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції фактично оскаржується лише в частині незгоди з висновком Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року у справі  №916/1469/18, викладеним в частині стягнення з прокуратури Одеської області витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, з огляду на що, рішення суду переглядається в апеляційному порядку лише в межах зазначених доводів та вимог у відповідності до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, відтак обставини правомірності відмови Господарським судом Одеської області у задоволенні позовних вимог прокурора, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не перевіряються.
Так, судовою колегією встановлено, що у липні 2018 року Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» про стягнення на користь Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 7820130 грн., які завдані через несплату коштів з пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.
Під час подання позовної заяви, прокуратурою Одеської області, відповідно до платіжного доручення №1023 від 19.06.2018 року на рахунок Держказначейства було сплачено судового збору у розмірі 117301 грн. 95 коп.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2018 року у справі №916/1469/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 року, у задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.04.2019 року постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 року та рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2018 року у справі №916/1469/18 скасовано, справу №916/1469/18 направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
Після перегляду справи судом касаційної інстанції, рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року у справі №916/1469/18 у задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області відмовлено у повному обсязі; судові витрати по сплаті судового збору покладено на прокуратуру Одеської області в порядку вимого ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Предметом апеляційного оскарження у даній справі є встановлення фактичних обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області на користь прокуратури Одеської області суми сплаченого прокурором судового збору під час подання ним до Господарського суду Одеської області позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансінвестсервіс» про стягнення 7820130 грн.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції  погодився з висновками суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат.

Частина 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначає серед основних засад (принципів) господарського судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12).
За вимогами ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України також унормовано порядок розподілу судових витрат, п. 2 ч. 1 якої встановлено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.
Норми господарського процесуального закону визначають також порядок відшкодування витрат третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відповідно до якого судові витрати такої третьої особи стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги (ч. 13 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Наведені норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Зазначені особи беруть участь у справах, що передбачено ч. 3 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, та можуть бути сторонами у справі згідно із ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України.
У справі, що переглядається, прокурор Одеської області в інтересах держави в особі Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» про стягнення на користь Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 7820130 грн., які завдані через несплату коштів з пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2018 року у справі №916/1469/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 року, у задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.04.2019 року постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 року та рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2018 року у справі №916/1469/18 скасовано, справу №916/1469/18 направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
За результатом розгляду вказаної справи, після її перегляду в касаційному порядку, рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року у справі №916/1469/18 у задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області відмовлено у повному обсязі; судові витрати по сплаті судового збору покладено на прокуратуру Одеської області.
Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, прокурор просив вказане вище рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з прокуратури Одеської області витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору; викласти мотивувальну та резолютивну частини рішення у такій редакції: “Судові витрати по сплаті судового збору покласти на Визирську сільську раду Лиманського району Одеської області.”
Так, у постанові Великої Палати Верховного суду від 05.10.2022 року у справі №923/199/21, у зв`язку із розглядом якої ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від   03.02.2022 року у справі, яка наразі переглядається, апеляційним судом було зупинено провадження, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, стосовно застосування норм Господарського процесуального кодексу України щодо розподілу судових витрат у справах за позовами прокурора в інтересах держави та зазначила наступне.
Так, п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом, здійснює прокуратура.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону, який набрав чинності 15.07.2015 року. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з абз. 1, 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абз. 4 цієї частини.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в підпунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 року у справі № 5023/10655/11, підпунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 року у справі № 915/478/18, пункті 26 постанови від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц, пункті 21 постанови від 15.01.2020 року у справі № 698/119/18, пункті 35 постанови від 18.03.2020 року у справі № 553/2759/18, підпункті 8.5 постанови від 06.07.2021 року у справі № 911/2169/20).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 761/3884/18).
Тобто, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц).
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).
Частина 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до ч. 4 цієї ж статті прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
При цьому, ч. 4 ст. 23 Закону передбачено, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав представництва.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Наведені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 та від 06.07.2021 року у справі № 911/2169/20.
Отже, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного уповноваженого органу, прокурор не замінює цей орган у судовому процесі, однак і не виконує функцію його представництва, оскільки представляє державу та є окремим самостійним суб`єктом звернення.
Також, у постанові від 05.10.2022 року у справі № 923/199/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 5 ст. 53 Господарського кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
Разом із цим загальна норма ч. 1 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті (стосовно права укладати мирові угоди).
Частиною 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Частини 1, 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України містять переліки прав та обов`язків учасників справи, які не є вичерпними.
Отже, за врахування наведеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що за змістом наведених положень процесуального закону прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених відповідним процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом, він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду.
Відтак, звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для покладення саме на прокурора судових витрат у справі, а не на Визирську сільську раду Лиманського району Одеської області, оскільки у даній справі прокурор набув статусу особи, яка має ті ж самі права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду, з огляду на що, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.
У зв`язку із наведеним колегія суддів зазначає, що доводи прокурора, викладені ним в апеляційній скарзі, не приймаються до уваги колегією суддів, як такі, що не підтверджені висновками Великої Палати Верховного Суду та наявними у справі матеріалами, відтак останні не можуть слугувати підставою для зміни мотивувальної частини рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року у справі №916/1469/18 в частині покладення на прокуратуру Одеської області судових витрат у справі.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволення не потребує, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року у справі: №916/1469/18 в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його зміни не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно – західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року у справі №916/1469/18 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 року у справі №916/1469/18 в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 19.12.2022 року. 
Повний текст постанови складено 19 грудня 2022 року.

          Головуючий суддя 	           Г.І. Діброва	
Судді 	К.В. Богатир 	
 	І.Г. Філінюк