Справа № 301/1711/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

08 грудня 2022 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
       суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.
       за участі секретаря судового засідання: Чичкало М.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 25 травня 2022 року, ухвалене суддею Гичка О.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення додаткових витрат, завданих каліцтвом

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення додаткових витрат на утримання.
Позовні вимоги мотивував тим, що у 1988 році під час відбування строкової військової служби в лавах Радянської армії у Військовій частині в/п НОМЕР_1 , яку проходив на території Угорщини, з ним стався нещасний випадок внаслідок якого він отримав травму, яка потягла 100-відсоткову втрату працездатності. Внаслідок цієї травми йому встановлена 1-ша група інвалідності. 
Позивач зазначає, що він як інвалід 1-ї групи, втратив щомісячний заробіток в сумі 5 146.00 грн, що за 12 місяців становить 61 751 грн 00 коп. Потребує стороннього догляду, який за ним проводить ОСОБА_2 і якому він повинен сплачувати щомісячно в розмірі мінімальної заробітної плати медичної сестри на день виплати такої. ОСОБА_2 він повинен сплатити заборгованість за минулий період з 23 березня 2020 року по 23 березня 2021 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати на день виплати. Тобто, по 6000.00 грн. щомісячно х на 12 місяців = 72 000 грн. 
Крім того, він потребує спеціальний медичний догляд, за який ним сплачується щомісячно також в розмірі мінімальної заробітної плати по 4 723 грн 00 коп, що за 12 місяців становить 56 676 грн. Щоквартально позивач проходить курс масажу, а це 10 днів. Вартість одного масажу - 150 грн. Всього за період з 21 березня 2019 року по 21 березня 2020 проведено 40 масажів, що коштує 6 000 грн. 
Крім цього, за минулий період Позивачем придбано необхідний додатковий одяг та білизну на загальну суму 20 755 грн 00 коп. Тобто, загалом за період з 23 березня 2020 року по 23 березня 2021 року ним витрачено коштів на загальну суму 217 182 грн 00 коп, що є додатковими витратами на його утримання та які він просить стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 25 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Вважає таке рішення незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що у 1988 році під час відбування строкової військової служби в рядах Радянської Армії у військовій частині НОМЕР_1 яку проходив на території Угорщини, з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму, яка потягла 100-відсоткову втрату працездатності. Внаслідок цієї травми йому було встановлено 1-шу групу інвалідності.
Із 1989 року він щорічно звертається до суду до відповідача з позовом про відшкодування понесених ним витрат.
Вперше він звернувся до Іршавського районного суду з даним позовом у 1989 році. Остаточний розпад ОСОБА_3 відбувся в грудні 1991 року. Всі колишні республіки стали правонаступниками СРСР. Такий статус був закріплений як в багатосторонніх договорах Росії та інших республік, так і в рішеннях СНД. 12 вересня 1991 року було прийнято Закон «Про правонаступництво України. Відбувся розподіл державної власності колишнього СРСР: майна, озброєнь, торгового і військово-морського флоту, різних підприємств і установ союзного підпорядкування. Військова частина, в якій він проходив військову службу в СРСР, була розташована на території України. Після розпаду СРСР вона залишилась на території України, тільки була перейменована, їй було присвоєно новий номер А-1302.
З 1992 року він звертався до суду з позовом вже до цього ж відповідача і в той час в нього були відповідні докази про те, що дана військова частина є належним відповідачем. Зараз в його розпорядженні їх немає. Але є рішення суду за період з 2014-го по 2020-й роки, якими підтверджується зазначений факт.
Відповідач завжди заперечував проти позову, посилаючись на те, що він не є правонаступником, однак, рішення суду не оскаржував в апеляційному порядку, виконував без затримок, що підтверджую виписками з банку.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України попередні рішення Іршавського районного суду з таким же позовом і до цього ж відповідача є рішеннями, які дають підстави вважати встановленим та доведеним факт отримання мною ушкодження здоров`я під час проходження військової служби у армії та право на відшкодування заподіяної шкоди.
З вище наведених підстав вважає, що рішення суду підляже скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів протиправних дій або бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні, що можуть бути підставою для виплати додаткових витрат у відповідності до ст.1195 ЦК України.
Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних обставин.
Судом встановлено, що відповідно до посвідчення виданого безстроково, серія НОМЕР_2 від 23.05.1990 ОСОБА_1 являється інвалідом "Радянської Армії" І гр., має право на пільги і переваги, встановлені законодавством СРСР і союзних республік для інвалідів Вітчизняної війни (а.с. 5).
Згідно витягу з акту огляду МСЕК сер. АВ № 0359694 від 20.11.2014 (а.с. 4) позивач ОСОБА_1 має першу групу інвалідності - безстроково, причина інвалідності - травма при виконанні обов`язку військової служби, та потребує постійного стороннього догляду, має обмеження до самообслуговування та пересування.

Відповідно до частини третьої статті 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. 
У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. 
Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування додаткових витрат підлягають: наявність причинного зв`язку між завданим каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен при вирішенні позову про відшкодування додаткових витрат з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна шкода. Крім цього, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Шкоду здоров`ю позивача було завдано під час його проходження військової служби в лавах Радянської армії у 1988 році в Угорській республіці.
Згідно до ч.1 ст.1205 ЦК України у разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників.
Як зазначено в статті 7 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року N 1543-XII, Україна є правонаступником прав і обов`язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки.
ОСОБА_1 зазначає, що з позовом про відшкодування шкоди вперше він звернувся в 1989 році та Військова частина, в якій він проходив військову службу знаходилася на території України. 
Після розпаду СРСР Військова частина залишилася на території України і була перейменована з присвоєнням такій номера А 1302.
У 1992 році ОСОБА_1 звернувся з позовом про відшкодування шкоди завданої каліцтвом до Військової частини НОМЕР_1 .
Кожен рік він звертався до відповідача з аналогічними вимогами та такі судом задовольнялися.
При цьому, відповідачем виконувалися рішення суду та сплачувалися стягнуті судом кошти.
Відповідно до змісту частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Оскільки, у відповідності до висновків викладених у відповідних рішеннях Іршавського районного суду Закарпатської області від 30.04.2014, 09.04.2015, 04.05.2016, 19.04.2017, 16.08.2018, 12.06.2019 та 06.05.2020 з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 стягувалися додаткові витрати завдані йому каліцтвом і рішення суду відповідачем виконувалися, то цим самим відповідачем фактично визнавалися позовні вимоги. Вказані рішення суду відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалися.
Вказане також підтверджується наданою позивачем випискою з АТ КБ «Приватбанк» про надходженням на його картковий рахунок коштів за період з 01.08.2017 по 31.12.2019 стягнутих судовими рішеннями.
З наведеного слідує, що Військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини, в якій проходив військову службу позивач в лавах Радянської армії у 1988 році.
Проте, судом першої інстанції вказаного до уваги не було взято та при цьому помилково визнано про недоведеність позовних вимог.

ОСОБА_1 зазначає, що ним в період з 23 березня 2020 року по 23 березня 2021 року понесено додаткові витрати заподіяні каліцтвом в розмірі 217 182,00 гривень, з яких: втрачений щомісячний заробіток в розмірі 61 751,00 гривень, витрати щодо стороннього догляду за ним, здійснені ОСОБА_2 в розмірі 72 000,00 гривень, витрати на медичний догляд в розмірі 56 676,00 гривень, курс масажів 6 000,00 гривень, придбання одягу 20 755,00 гривень.
На підтвердження понесених витрат позивачем надано: довідку №8 від 30.03.2021 ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ДП, довідку Іршавської міської ради №02-30/697 від 06.04.2021, довідку Іршавської районної лікарні №262 від 07.04.2021, довідку ОСОБА_4 щодо вартості масажу, накладну №20 від 13.04.2021.
А звідси, ОСОБА_1 належними доказами підтвердив понесені ним в період з 23 березня 2020 року по 22 березня 2021 року додаткові витрати заподіяні каліцтвом у розмірі 217 182,00 гривень, а тому, такі підлягають стягненню з відповідача. 
Відповідно до змісту ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За вказаних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову – судовий збір покладається на відповідача. 
Таким чином судові витрати за сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 171,82 грн та апеляційної скарги в розмір 3 257,73 грн, підлягають стягненню із відповідача на користь держави.
Приймаючи до уваги наведене та керуючись приписами статей 12, 81, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:
       
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

       Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 25 травня 2022 року скасувати та постановити у цій справі постанову про задоволення позову.

       Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ – НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 за період з 23 березня 2020 року по 22 березня 2021 року суму в розмірі 217 182,00 гривні додаткових витрат заподіяних каліцтвом, та на користь держави судові витрати у розмірі 5 429,55 гривень, судового збору.

       Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Повний текст постанови суду складено 15 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: